Справа №: 398/5774/25	

провадження №: 2/398/573/26
РІШЕННЯ
Іменем України 
"29" квітня 2026 р. м. Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області 
у складі: головуючого судді Голосеніної Т.В.
за участю секретаря судового засідання Шаповал І.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційні витрати,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ФК «Факторінгс» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, інфляційних витрат, а також судові витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.03.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , укладено Кредитний договір №796816/ФО. Згідно умов п.п. 1.1., п.п. 1.4. п. 1 Кредитного договору банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 22 962, 65 доларів США до 31.03.2020 року.
Проте грошові кошти, у встановлений Кредитним договором строк, позичальником не були повернуті/сплачені на користь банку, що стало підставою для звернення ПАТ КБ «Надра» до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.06.2016 року у цивільній справі №398/3545/15-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено повністю. Зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 026, 88 доларів США та 54 515, 57 грн. Втім, заборгованість, яка була визначена і встановлена до стягнення на користь банку згідно судового рішення, не була повернута/не сплачена відповідачем, а отже має місце тривале порушення зобов`язання з повернення кредитору грошових коштів.
15.07.2020 року між ТОВ «ФК» Дніпрофінансгруп» та ПАТ «КБ «Надра» було укладено Договір №GL48N718070_I_1 про відступлення прав вимоги, який передбачав відступлення Банком прав на користь ТОВ «ФК» Дніпрофінансгруп» за Кредитним договором, договором поруки. 
20.07.2020 року між ТОВ «ФК» Дніпрофінансгруп» та ТОВ «ФК «Факторінгс» було укладено Договір №20/07/2020 про відступлення прав вимоги,, а також Додаток №4 до Договору відступлення прав вимоги. На підставі вказаних вище Договору про відступлення прав вимоги та додатку №4 до нього, відбулось відступлення прав за Кредитним договором та договором поруки.
Заборгованість відповідача за судовим рішенням у розмірі 25 026, 88 доларів США, дотепер залишається непогашеною, у зв`язку із чим ТОВ «ФК «Факторінгс» має право на нарахування 3% річних, що є особливою мірою відповідальності відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Просить стягнути з відповідача 3% річних загальних розмір яких 3 677, 92 доларів США, що станом на 03.09.2025 року еквівалентно 152 130, 17 грн. за курсом НБУ 41, 3631 за 1 долар США; 3% річних та суму інфляційних втрат у загальному розмірі 34 447, 43 грн., з яких 8 011, 55 грн. - 3% річних, 26 435, 88 грн. - інфляційне збільшення та судові витрати.
Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду від 20.10.2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно поданої заяви просить справу розглядати без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Судом встановлено, що 31.08.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №796816/ФО, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 22962,65 доларів США на умовах зворотності строком до 31.03.2020 року.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 24.06.2016 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором №796816/ФО від 31.03.2008 року, яка станом на 12.05.2015 рік складає разом по відсоткам та основному боргу 25026,88 доларів США та 54515,57 грн. неустойка. Стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 3564 грн. 
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 10.11.2025 року замінено сторону стягувача з ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Факторінгс» у виконавчому провадженню з виконання рішення олександрійського міськрайонного суду від 24.06.2016 року №398/3545/15-ц.
Даних, щодо погашення боргу матеріали справи не містять.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно пункту 8.35 постанови від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).
У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених ст.625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст.1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Факт наявності у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем підтверджено рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 24.06.2016 року та ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 10.11.2025 року.
Доказів оскарження зазначених судових рішеннь, матеріали справи не містять.
Доказів того, що рішення про стягнення заборгованості виконано суду також не надано, тобто зобов`язання відповідача не припинилося, тому передбачені ст.625 ЦК України три проценти річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18, вказано, що у ч.2 ст.625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.
Пред`являючи позов ТОВ «ФК «Факторінгс» для здійснення обчислення сум, визначених ст.625 ЦК України взято базову суму грошового зобов`язання, яка визначена судовим рішенням 25026,88 доларів США.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року №916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Суд звертає увагу, що позивач, звертаючись з позовом до суду про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, врахував строки позовної давності (з урахуванням змін у законодавстві) і просив стягнути вказані суми з 02.04.2017 року, а тому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних на основну суму грошового зобов`язання 25026,88 доларів США, який обрахований за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року в розмірі 3677,92 доларів США, що, станом на 03.09.2025 рік становить 152130,17 грн.
Щодо стягнення з відповідача 3% річних та суму інфляційних витрат на суму 54515,57 грн. суд зазначає наступне.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.06.2016 року при стягненні з ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором розмежено суму до стягнення: сума основного боргу за зобов`язанням - 25026,88 доларів США та 54515,57 грн. – неустойка (пеня).
Відповідно до ч.1,2 ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-XII від 14.05.1992 року визначене поняття грошове зобов`язання — зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов`язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф).
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.549 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Призначення пені — санкціонувати порушення строків і мотивувати боржника виконати свої зобов`язання.
3% річних та інфляційні втрати — це окремі види відповідальності за затримку саме грошового зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Їх можна застосовувати лише до первинного боргу.
Це розмежування — не формальність, а принципове правило, що запобігає подвійній відповідальності за одне порушення.
Таким чином, пеня є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності, а не новий борг. Вона не є первинним грошовим зобов`язанням, тому до неї не можуть застосовуватись інфляційні втрати, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №915/14/17).
Верховний Суд неодноразово підкреслював: пеня — це міра відповідальності, а не новий борг. Вона не є первинним грошовим зобов`язанням, тому до неї не можуть застосовуватись інфляційні втрати та 3% річних.
На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 3% річних на основну суму грошового зобов`язання 25026,88 доларів США, які обраховані за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року в розмірі 3677,92 доларів США, та, станом на 03.09.2025 рік, становить 152130,17 грн., у задоволені іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги задоволені судом частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1986,37 грн. судовий збір.
Окрім цього, відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України позивачем заявлено, що докази понесених витрат на правничу допомогу , будуть подані стороною позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.
Керуючись ст.ст.12,13,81, ч.1 ст.141,263,265,354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційні витрати – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс», ЄДРПОУ 40298218, 3% річних на суму грошового зобов`язання на основну суму грошового зобов`язання 25026,88 доларів США, які обраховані за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року в розмірі 3677,92 доларів США, та, станом на 03 вересня 2025 рік, становить 152130 (сто п`ятдесят дві тисячі сто тридцять) грн. 17 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс», ЄДРПОУ 40298218, судовий збір в розмірі 1986 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят шість) грн. 37 коп.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс», ЄДРПОУ 40298218, місцезнаходження: м.Дніпро, Крутогірний Узвіз, 15-А;
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.В.Голосеніна