Справа № 346/5203/25
Провадження № 15062026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

15 червня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючої - судді Третьякової І.В.,
за участю секретаря - Гжибовського А.А.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Управління соціальної політики Коломийської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - 
У С Т А Н О В И В:
10.10.2025 року ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_1 , звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом в якому просив позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо малолітньої доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Позиція позивача. Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося дві доньки ОСОБА_5 , 2014 р.н. та ОСОБА_6 , 2020 р.н. До листопада 2019 р. подружжя проживало за кордоном, а потім позивач повернувся та став проживати разом зі своєю старшою донькою у м. Коломия. В січні 2020р. в Україну також приїхала дружина, але після двох тижнів перебування в країні, знову виїхала за кордон, залишивши ОСОБА_5 разом з батьком. 
На початку лютого 2020 року відповідач зверталась до Городенківського районного суду Івано-Франківської області про розірвання шлюбу з позивачем та залишення малолітньої ОСОБА_5 проживати з нею. Однак, 10 грудня 2020 року даний позов залишила без розгляду. 
В зв?язку з ухиленням ОСОБА_3 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своїм малолітнім дітям: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , постановою Городенківського районного суду від 13 жовтня 2022 року відповідачку було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення. Після даного випадку позивач забрав малолітню ОСОБА_5 та вони разом з бабусею (мамою позивача) стали спільно проживати АДРЕСА_1 . З того часу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні своєї дочки, не піклується про стан її здоров`я та духовний розвиток, про її підготовку до самостійного життя. ОСОБА_2 вказує, що мати свідомо відсутня в житті дитини, не надає коштів на її утримання, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча жодних перешкод чи заборон щодо побачень із дочкою відповідачці ніхто не чинить. З 2022 року позивач опікується дитиною одноособово, утримує та виховує доньку ОСОБА_5 , створює для неї належні та достатні житлово-побутові умови для комфортного проживання та навчання, сплачує комунальні послуги за житло, в якому проживає дитина, оплату гуртків, купівлю одягу дитини, продуктів харчування, приготування їжі, прання. Мати в цьому процесі участі не бере. 25 березня 2025 року рішенням Коломийського міськрайонного суду шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Малолітню дочку сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено проживати поряд з батьком. Таким чином, оскільки колишня дружина з власної волі, умисно та свідомо понад три роки не бажає виконувати свої батьківські обов`язки щодо їхньої спільної дитини, позивач просив позбавити її батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Крім цього, вказав, що позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов?язку утримувати своїх дітей, а тому просив також стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки. 

Позиція відповідача.  ОСОБА_3 своїм правом на подачу відзиву не скористалася, оскільки відзив на позовну заяву до суду не надходив. 

Процесуальні дії та рішення у справі. 
Ухвалою від 13 жовтня 2025 року у справі було відкрито загальне позовне провадження. Зобов`язано Управління соціальної політики Коломийської міської ради подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.
Ухвалами від 23.01.2026р. та від 01.05.2026р. витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 01 січня 2026 року по дату надання інформації із зазначенням відомостей про час та місце перетину державного кордону України, виїзд або в`їзд на територію України.
Ухвалою суду від 23.01.2026р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Розгляд справи в суді. 
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що сторони одружились в 2013 році. Разом поїхали за кордон на заробітки. У 2014 р. народилася донька ОСОБА_5 . Вони періодично продовжували їздити за кордон, донька в цей час проживала з бабусею. У 2019 р. позивач повернувся в Україну.В серпні 2020 р. у сторін народилася друга дитина. В тому ж році відповідач повернулася і звернулася з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, доньки ОСОБА_5 , разом з нею. Службою у справах дітей було надано висновок про доцільність залишення дитини з батьком, а тому за заявою ОСОБА_3 її позов було залишено без розгляду. У 2022 р. відповідачка притягувалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Останні три роки ОСОБА_5 проживає з батьком по АДРЕСА_2 . Позивач займається її вихованням. Мати ухиляється від утримання та виховання дитини, не цікавиться життям, навчанням, здоров`ям, розвитком. На даний час ОСОБА_3 проживає в Польщі. З 2023 року в Україну вона не поверталась. В Польщі відповідачка створила нову родину, народила ще одну дитину. Служба в справах дітей намагалась зв`язатись з ОСОБА_3 , але цього зробити не вдалося. Шлюб між сторонами було розірвано у 2025 р. і залишено доньку проживати з батьком. Представник вважає, що в інтересах дитини слід позбавити матір батьківських прав. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Відповідачка ОСОБА_3 в судові засідання неодноразово не з`являлася, причини неявки суду не повідомляла. Клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою її місця проживання. Згідно рекомендованого повідомлення поштове відправлення (судова повістка) було вручене члену сім?ї, що відповідно до ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається повідомленям особи, якій адресовано повістку, про час, дату і місце судового засідання.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення проти чого представник позивача в своєму клопотанні не заперечував. 

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, 22.01.2026р. заступник начальника Управління соціальної політики Коломийської міської ради Івахнюк І. подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування. Позовні вимоги підтримують. 

Будучи опитаною в судовому засіданні малолітня ОСОБА_4 , 2014 р.н. пояснила, що вона проживає разом з дідусем та бабусею в АДРЕСА_2 , навчається в 5 класі Коломийського ліцею № 7. Зазначила, що наразі батько воює, але кожен день телефонує до неї. Вона розказує йому про своє навчання. Мама поїхала в Польщу з маленькою сестрою і там постійно проживає, не дзвонить, не приїжджає. Вона ображається на маму, за те, що вона її залишила, а також за те, що вона її била. Вказала, що нічого не потребує від матері, але хотіла б хоча з нею пограти. Зазначила, що тато допомагає їй з домашнім завданням, а бабуся і дідусь купують їй все необхідне.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивач є рідним братом її чоловіка. Зі сторонами вона знайома з 2016 р., вона з чоловіком часто ходили до них у гості. Бачила там ОСОБА_9 , яка зловживала алкоголем та зривалася на доньці ОСОБА_5 , 2014 р.н. Чотири роки тому ОСОБА_9 забрала доньку до своїх батьків і там дитина заразилась педикульозом. ОСОБА_10 забрав доньку і просив свідка допомогти позбутись вошей, але довелось підстригти волосся дівчинці. ОСОБА_9 не повернулась до місця їх спільного проживання. Зараз ОСОБА_9 не проживає з сім`єю, не спілкується з донькою, не цікавиться її життям, не надає матеріальної допомоги, не дарує подарунки на свята. З соціальних мереж свідок довідалась, що відповідачка перебуває за кордоном. ОСОБА_5 ніколи не згадує маму, але дуже любляче ставиться до батька. В останнє ОСОБА_9 свідок бачила більше 4 років тому.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засідання пояснила, що з ОСОБА_10 знайома більше 5 років, з ОСОБА_9 не знайома, ніколи її не бачила. Вона товаришує з сім?єю позивача, а тому їй відомо, що ОСОБА_10 сам займається донькою ОСОБА_5 . Мати дівчинки знаходиться за кордоном приблизно від початку війни. За весь час вона не зв`язувалась з донькою, не надавала кошти на її утримання, не присилала подарунки. ОСОБА_12 діями відносно доньки займається лише батько. 
Заслухавши пояснення представника позивача, опитавши дитину сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку. 

Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що 25 червня 2013 року виконкомом Росохацької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між сторонами.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З матеріалів справи також вбачається, що в провадженні Коломийського міськрайонного суду перебувала цивільна справа № 342/111/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі Служби в справах дітей Городенківської районної державної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини. 
В рамках цивільної справи № 342/111/20 було подано висновок органу опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації від 26.05.2020р., з якого слідує наступне:
«при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , 2014 р.н. було встановлено, що до Городенківського районного суду звернулась ОСОБА_3 , з позовною заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , в якій просила після розірвання шлюбу малолітню дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати біля неї. У поясненнях наданих  ОСОБА_13 вказано, що вона повернулась нещодавно з-за кордону, де заробляла гроші для добудови хати, покупки меблів та забезпечення гідного життя дочки у майбутньому, тому на даний час знаходиться на самоізоляції. Під час перебування за кордоном дочка ОСОБА_4 була з батьком ОСОБА_14 , який не дозволяв часто спілкуватись з дочкою. Просить залишити дочку проживати біля неї. Найближчим часом їхати за кордон не планує. 
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин громадянки ОСОБА_3 від 29.04.2020 року - сім`я проживає у 2-кімнатному житловому будинку, загальною площею 39.3 квадратних метри, який знаходиться у задовільному стані, кімнати потребують ремонту. ОСОБА_3 недостатньо займається вихованням дочки, яка проживає у м. Коломия разом із батьком.
У поясненнях наданих батьком дитини ОСОБА_14 вказано, що він разом із дружиною ОСОБА_15 перебували в Польщі до листопада 2019 року. У листопаді ОСОБА_2 сам повернувся в Україну. ОСОБА_3 повернулась на територію України в січні 2020 року, пробула на території держави близько двох тижнів. Забрала дочку ОСОБА_4 на три дні в Івано-Франківськ, решту часу дитина провела в селі Прикмище, Городенківського району спочатку з мамою та бабусею, пізніше тільки з бабусею, яка й повідомила, що ОСОБА_9 повернулась за кордон і передала дитину батькові. На даний час дитина проживає з батьком, який забезпечує її всім необхідним для комфортного проживання та навчання. Мати дзвонить до дочки рідко, матеріально не допомагає з грудня 2019 р. Батько ОСОБА_2 бажає, щоб дочка проживала біля нього, так як це буде її звичним середовищем (дитина від народження проживає в м. Коломия), батько забезпечує дочку всім необхідним.
У акті обстеження умов проживання ОСОБА_2 зазначено, що малолітня дитина ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_1 , разом із батьком та бабусею, які займаються її вихованням та матеріальним забезпеченням. Умови проживання задовільні, у помешканні підключені всі комунікації. Дитина має окрему кімнату, яка облаштована необхідними меблями, іграшками, забезпечена одягом та взуттям. У сім?ї батько створив належні умови для проживання та утримання дитини, дівчинка забезпечена усім необхідним для повноцінного всестороннього розвитку та навчання.

В зв`язку з цим, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біля батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 »
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 10.12.2020р. позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі Служби в справах дітей Городенківської районної державної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, було залишено без розгляду в зв?язку з поданою позивачем заявою. 
Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2022 року у справі № 342/656/22 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження.
У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_3 ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання дітей, а саме 21.07.2022 року о 12.00 год. за місцем свого проживання ( АДРЕСА_3 ) вона ухилилася від забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своїх малолітніх дітей, у тому числі — малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилося у створенні неналежних матеріально-побутових та санітарно-гігієнічних умов проживання дітей.
Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27 березня 2025 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_16 , зареєстрований 25 червня 2013 року виконавчим комітетом Росохацької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, розірвано. Малолітню дочку сторін – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено проживати разом із батьком ОСОБА_2 .
З акту обстеження житлово-побутових умов від 24 вересня 2025 року, проведеного комісією в складі Голови ОСББ «Довбуша 117», ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , вбачається, що ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Комісія встановила, що ОСОБА_2 фактично зареєстрований та проживає за вище вказаною адресою разом зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В довідці, виданій завідувачем Коломийської філії № 7 Коломийського ліцею № 5 «імені Т. Г. Шевченка» Коломийської міської ради від 07.10.2025 року, зазначено, що ОСОБА_2 самостійно займається вихованням дитини — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є ученицею 5-го класу зазначеного навчального закладу. Батько дбає про дочку, забезпечує її всім необхідним, зокрема шкільним приладдям та спортивною формою; дитина має окрему кімнату, облаштовану для навчання, відпочинку та ігор, ходить охайно одягнена, чиста та доглянута. ОСОБА_2 активно бере участь у житті класу та школи, відвідує батьківські зустрічі, цікавиться успіхами доньки, її взаємовідносинами з однолітками, прислухається до рекомендацій педагогів, оплачує харчування на групі подовженого дня та допомагає у виконанні домашніх завдань. При цьому адміністрацією закладу зазначено, що з 2022 року і дотепер мати учениці не цікавилася навчанням ОСОБА_5 і жодного разу не була у школі.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 11.07.2025 року, виданою КНП "Коломийська дитяча лікарня" вбачається, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває під наглядом лікарів із діагнозом: алергічний риніт та часті простудні захворювання. Відповідно до змісту короткого анамнезу та перебігу захворювання: дитина знаходиться під наглядом Коломийського міського центру від народження. З приводу захворювань та на профілактичні огляди приходив батько з дитиною, мотивуючи, що мама за кордоном. На планові профілактичні щеплення приходив батько дитини та бабуся дитини. Мама до лікуючого лікаря з приводу здоров?я ОСОБА_5 та профілактики дівчинки жодного разу не зверталася. Щорічно тато дитини та інколи бабуся проходять з дитиною профілактичні огляди перед школою. При захворюванні за медичною допомогою для доньки в медичний заклад звертається батько. 
У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.09.2025 року, виданої КНП "Коломийська дитяча лікарня" вказано, що стан малолітньої ОСОБА_4 задовільний, шкірні покрови чисті. Дитина знаходиться під спостереженням, в анамнезі простудні захворювання, алергічний риніт. Неодноразово лікувалась амбулаторно. За допомогою звертався батько дитини та бабуся. Тато ретельно виконував всі рекомендації лікаря по лікуванню, систематично приходив з дитиною на обстеження, слідував за вакцинацією дівчинки. Тато активно цікавиться здоров?ям своєї дитни та станом її розвитку. 
Згідно даних, які 20.02.2026р. та 14.05.2026р. надійшли до суду від Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_3 15.12.2023р. виїхала з України через пропускний пункт «Грушів» і станом на 14.05.2026р. в Україну не поверталася. 

Наказом від 07.01.2026р. було затверджено висновок органу опіки та піклування Управління соціальної політики Коломийської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно, затвердженого вищевказаним наказом, висновку вбачається, що в листопаді 2023 року ОСОБА_3 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_20 виїхали за межі України. З цього час мати спілкувалася з ОСОБА_5 інколи по телефону, матеріально не забезпечувала, подарунки не передавала, навчанням та розвитком дочки не цікавилася. Батько самостійно виховує дочку, забезпечує дитину всім необхідним для проживання та навчання. Дитина перебуває на повному матеріальному утриманні батька.
Малолітня ОСОБА_4 проживала з батьком по АДРЕСА_1 . За даною адресою працівниками відділу«Служба у справах дітей» управління соціальної політики міської ради15.01.2025 року проведено обстеження умов проживання дитини та складеновідповідний акт. Встановлено, що для проживання дитини створено належні умови. Малолітня ОСОБА_5 має окрему кімнату, облаштовану необхідними меблями, технікою, місцем для сну, навчання та проведення дозвілля. Під час обстеження умов проживання з малолітньою ОСОБА_5 було проведено бесіду та з?ясовано, що вона має бажання надалі проживати з батьком, у них хороші взаємостосунки, натомість з мамою вона інколи розмовляє по телефону.
На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 24.11.2025 року розглядалося питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Запрошувалисьбатьки дитини.
Представник батька дитини, адвокат Костромін Наталія Романівнаповідомила, що громадянина ОСОБА_2 мобілізували до лав ЗСУ. На даний час малолітньою дитиною ОСОБА_4 опікується бабуся - мати батька дитини.
В режимі відеозв?язку виступила мати дитини ОСОБА_3 , яка повідомила, що має нову сім?ю та виховує двох малолітніх дітей ОСОБА_7 27.08.2020 року та новонароджену дитину. ОСОБА_3 зауважила, що не може приїхати в Україну, бо не може залишити дітей та не має відповідних документів на дітей. 18.12.2025 року повторно розглядалося дане питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Представник батька дитини, адвокат Костромін Наталія Романівна зауважила, що малолітню ОСОБА_4 рідна мати не забрала до Польщі. Тобто, мати дитини ОСОБА_3 самоусунулася від виконання батьківських обов?язків, а саме утримання, виховання та догляд за рідною старшою дочкою ОСОБА_4 на період мобілізації батька дитини ОСОБА_2 .
Враховуючи наведене, орган опіки та піклування управління соціальної політики Коломийської міської ради вважає, що доцільно позбавити громадянку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).
Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)).
Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України).
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».
В даній справі суд враховує, що після фактичного припинення подружніх відносин сторін в 2022 році, відповідачка залишила старшу спільну доньку ОСОБА_5 з батьком, а сама разом з меншою донькою виїхала за кордон. З того часу, ОСОБА_3 в Україну не поверталася, доньку до себе жодного разу не забирала. За твердженнями позивача та самої дитини, мати протягом останніх трьох років жодної участі в житті дівчинки не приймає, не відвідує її, не зустрічається з нею, спілкування підтримує рідко по телефону. ОСОБА_3 в гості до доньки не приїздить, на прогулянки з собою не забирає, спільно час з нею не проводить, не робить дитині подарунків, не вітає зі святами. 
Відповідачка жодним чином не бажає налагодити стосунки з ОСОБА_5 , приймати участь у всіх аспектах її життя ініціативи не проявляє, що свідчить про незацікавленість матері своєю дитиною та відсутність у неї бажання виховувати та доглядати за нею, дбати про її фізичний та духовний розвиток. 
Матеріалами справи також підтверджено, що ОСОБА_3 участі в шкільному житті своєї доньки не бере, з педагогами не спілкується, успіхами дівчинки в навчанні не переймається, батьківські збори не відвідує. Виключно батько цікавиться навчанням доньки, бере участь у шкільних виховних заходах, а також переймається їхнім станом здоров`я. 
В період спільного проживання матері з донькою відповідачка недобросовісно виконувала свої батьківські обов`язки, за що була притягнута до адміністративної відповідальності.
Відтак, зібрані у справі докази підтверджують, що відповідач материнської уваги та турботи до своєї малолітньої дитини не проявляє, участі в її житті не приймає, вихованням та розвитком здібностей і навичок не займається, медичні заклади з донькою не відвідує, одяг, продукти, ліки не купує, матеріально не допомагає, не приїздить та не спілкується з ОСОБА_5 , подарунків їй не робить, зі святами не вітає. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 повністю зникла з життя дитини, а всі обов`язки по вихованню та утриманню малолітньої ОСОБА_4 здійснює лише батько та бабуся з дідусем по батьковій лінії споріднення. 
В частині 1 статті 171 СК України вказано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
У частині другій статті 171 СК України закріплено випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 679/1413/14-ц (провадження № 61-10298св18)).
Судом було забезпечено можливість дитині сторін висловити свою думку щодо суті предмету спору. Малолітня ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала, що її мати постійно проживає в іншій країні, не дзвонить та не приїжджає. Вказала, що її вихованням та забезпеченням займається батько та бабуся і дідусем. 

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).
В частині 5 ст. 19 СК України вказано, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
В даній справі ОСОБА_3 участі в судовому розгляді справи не приймала, відзив на позовну заяву до суду не подавала, тим самим своїх заперечень щодо пред`явленого до неї позову не висловила. При цьому, як зазначено у висновку Органу опіки та піклування: «в телефонному режимі мати заявила, що не може приїхати в Україну, бо не може залишити дітей». 
В зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої доньки ОСОБА_5 , її вихованням та підготовкою до самостійного життя; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньки, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дівчинці доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. 
Таким чином, суд доходить висновку, що письмові докази в сукупності з поясненнями дитини та показами свідків в повній мірі доводять умисне ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.
З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов переконання, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4 відповідатиме інтересам дитини, а тому позовні вимоги слід задовольнити. 
При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Щодо вимоги про стягнення аліментів.
Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. 
Згідно ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц.
Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).
На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.
Оскільки позов в частині позбавлення батьківських прав задовольняється, а особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, суд, врахувавши обставини, визначені ст. 182 СК України, а також взявши до уваги відсутність будь-яких заперечень стосовно заявленого до стягнення розміру аліментів зі сторони відповідача, вважає, що з ОСОБА_3 слід стягнути аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 10.10.2025р. і до досягнення дитиною повноліття. 
На підставі викладеного, керуючись ст.. 141, 150, 155, 164-166, 169, 171, 180, 182-184, 191 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 137, 141, 263-265, 279, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд ,- 
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 10.10.2025р. і до досягнення дитиною повноліття. 
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25 червня 2026 року.

Суддя: 	Третьякова І. В.