Справа № 526/252/23
Провадження № 1-кп/526/37/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 
за участю прокурора ОСОБА_3 
адвоката ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Гадяч кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12022170000000468 відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Шверін, Німеччина, громадянин України, освіта вища, не одружений, проживає по АДРЕСА_1 , працює провідним агрономом в ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий, РНОКПП НОМЕР_1 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и в: 

 
26 вересня 2022 року близько 18 год. 45 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "RENAULT LAGUNA", д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по 37-му кілометрі автодороги 1705 сполученням «Лохвиця – Гадяч – Охтирка – Велика Писарівка» у напрямку від м. Лохвиця до м. Гадяч. Поблизу с. Осняги Миргородського (колишня назва Гадяцького) району, в порушення вимог п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України (надалі ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 змінив напрямок свого руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, не впевнившись, що зустрічна смуга вільна від транспортних засобів, виїхав на неї, чим створив небезпеку для руху та допустив зіткнення із автомобілем марки «VOLVO XC 60» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 , що рухався у зустрічному напрямку. 
У результаті недотримання водієм ОСОБА_10 п. п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, пасажир автомобіля "RENAULT LAGUNA" ОСОБА_11 отримав наступні тілесні ушкодження: синець лівої бокової поверхні грудної клітки, крововиливи в м`які тканини грудної клітки в місцях переломів ребер, перелом 1-го ребра справа, переломи з 2-го до 5-го та 9-го ребер зліва, розрив зв`язок правого лопатково-ключичного з`єднання з крововиливом, деревоподібний розрив грудного відділу аорти, крововилив в парааортальну клітковину, крововиливи під плевру та тканину обох легень; садна та синці голови, лівого передпліччя, лівого колінного суглобу, правого колінного суглобу, синці лівого передпліччя, лівого колінного суглобу, лівої гомілки, правого колінного суглобу та шиї, які за своїм характером є прижиттєвими, утворилися одномоментно, від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, можливо в строк 26.09.2022 та при обставинах,вказаних в постанові слідчим, при дорожньо-транспортній пригоді, у пасажира переднього сидіння автомобіля «Renault Laguna» внаслідок зіткнення автомобілів. Виявлені тілесні ушкодження оцінюються лише в своїй сукупності і, стосовно живої особи, відповідають тяжким тілесним ушкодженням, як небезпечним для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку як таким, що призвели до смерті (згідно п. п. 2.1.1а, 2.1.2, 2.1.3л, 2.1.3о «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995).
Смерть ОСОБА_11 настала від шоку-крововтрати внаслідок розриву грудного відділу аорти при закритій травмі грудної клітки, про що свідчить комплекс морфологічних ознак, властивий даному виду травми, а також дані результатів судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів.
Крім того, у результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «VOLVO XC 60» д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у виді комбінованої травми: хребетно-спинномозкова травма: перелом дуговідростчастого суглобу 7-го шийного хребця, перелом задньої дуги 6-го шийного хребця; рубці правої скроневої ділянки, завитка правої вушної раковини, правої щоки та лівої надбрівної дуги, які є результатом загоєння різаних ран голови, забій м`яких тканин лобно-скронево-тім`яної ділянки справа, яка утворилася від дії твердих предметів, можливо в строк 26.09.2022 та при обставинах, вказаних в постанові слідчим, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у водія автомобіля марки VOLVO XC при зіткненні з автомобілем марки «Renault Laguna», який рухався у зустрічному напрямку і які лише в своїй сукупності, кваліфікується як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (згідно п. п. 2.2.1в, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995).
Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/117-22/15257-ІТ від 17.11.2022 є порушення п.10.1, 11.3 ПДР України водієм ОСОБА_10 , за якими:
п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п.11.3 на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.
Порушення вказаних вимог ПДР України водієм ОСОБА_10 з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути зіткнення, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати вимоги вищевказаних норм ПДР України. 
Згідно висновку експерта №398/399 за результатами проведення комплексної судової транспортно - трасологічної та автотехічної експертизи від 27.01.2016 у даній дорожній ситуації технічна можливість з боку водія автомобіля «Renault Laguna» ОСОБА_10 запобігти зіткненню із зустрічним автомобілем «Volvo ХС 60» полягала у переконанні безпеки перед зміною напрямку руху та виїзду на зустрічну смугу руху, тобто шляхом виконання водієм ОСОБА_10 вимог п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
У даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
У даній дорожній ситуації за умови швидкості руху автомобіля «Renault Laguna» під керуванням ОСОБА_10 - 100 км/год та згідно висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/117-22/13697-ІТ від 17.10.2022, задні колеса укомплектовані шинами різних моделей з різними малюнками протекти, дії водія ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п. 12.6 г), 12.9 б) та п. 34.4.5. г) Правил дорожнього руху України, але з технічної точки зору не знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, оскільки технічна можливість попередити виникнення даної пригоди визначалась виконанням водієм ОСОБА_10 вимог п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру.
Суд визнає винним  ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України і кваліфікує його дії як порушення п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 та спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_8 .
В судовому засіданні  ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, суду пояснив, що 26 вересня 2022 року він разом з ОСОБА_11 поверталися додому на автомобілі Рено, він знаходився за кермом. Рухаючись в напрямку м. Гадяч близько 18.30 год. поблизу с. Осняги, на спуску, ОСОБА_11 втрутився в керування автомобілем, схопився правою руко за кермо і потягнув його на себе. Автомобіль на якийсь час взяв вправо, а потім вирівнявся і зовсім через незначний проміжок часу сталося зіткнення. На його зустрічну смугу виїхав автомобіль Вольво і вдарив його правою частиною під кутом, це відбулося раптово, тому він не встиг відреагувати на перешкоду. Зіткнення відбулося передніми частинами транспортних засобів, в результаті якого його машину розвернуло на 180 градусів в сторону Лохвиці, автомобіль Вольво знесло в кювет, він побіг до водія ОСОБА_8 , але в цей час хтось закричав, що ОСОБА_11 непритомний, він повернувся, витяг його, поклав на асфальт, робив штучне дихання до приїзду швидкої допомоги, однак ОСОБА_12 помер на місці. ОСОБА_8 відвідував у лікарні, однак ні йому, ні сім`ї ОСОБА_13 ніяких коштів не передавав і не відшкодовував за цивільними позовами.
Потерпілий ОСОБА_8 показав суду, що 26 вересня 2022 року, повертаючись з відрядження, рухався на власному автомобілі Вольво з м. Гадяч в напрямку м. Лохвиця зі швидкість 70 км/год. В районі с. Осняги, знаходячись на підйомі, назустріч на спуску їхав автомобіль Рено зі швидкістю 90 км/год і за 30 м виїхав на зустрічну смугу руху. Він вважав, що автомобіль Рено об`їде вибоїну на дорозі і повернеться в свою смугу руху, однак вони зблизилися. Щоб уникнути зіткнення, він прийняв лівіше, почав гальмувати, але відбулося зіткнення передніми правими частинами транспортних засобів, він пересік зустрічну смугу і зупинився в кюветі. Коли вийшов з машини побачив, що в тому автомобілі сидять водій і пасажир. Якийсь інший водій став надавати допомогу, пасажира витягли з автомобіля, а він став викликати швидку та поліцію. З місця ДТП його забрала швидка допомога, з приводу отриманих травм довго лікувався. Підтримав цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, пов`язаної з тривалим лікуванням.
Потерпіла ОСОБА_6 показала суду, що 26 вересня ввечері її син – ОСОБА_14 довго не повертався з роботи, вона йому телефонувала, згодом трубку взяв поліцейський та повідомив, що її син загинув у ДТП. Знає, що її син товаришував з ОСОБА_15 , вони разом їздили на роботу. Син з малечку навчився їздить і добре керував транспортними засобами, тому вона виключає можливість його втручання у керування автомобілем. Підтримала заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з втратою сина. Також пояснила, що до них приїздили батьки ОСОБА_10 на похорон, самого ОСОБА_10 бачила один раз після смерті сина, він говорив, що не винуватий у його загибелі.
Потерпілий ОСОБА_7 показав суду, що 26 вересня 2022 року зранку говорив з сином по телефону, він повідомив, що їдуть ремонтувати машину колезі. Ввечері зателефонував слідчий та повідомив, що син загинув у ДТП, водій в «уматі». Йому відомо, що син дружив з ОСОБА_10 , останній при зустрічі говорив, що відповідатиме за те, що був п`яний за кермом. Підтримав цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, оскільки втрата сина призвела до загострення хвороб та спричинила значні душевні переживання.
Свідок ОСОБА_16 показав суду, що 26 вересня 2022 року повертався додому з роботи. В с. Осняги побачив пошкоджені автомобілі, зрозумів, що сталося ДТП. Автомобіль Вольво стояв в кущах на обочині, автомобіль Рено на проїзній частині. Він зупинився, підбіг до одного водія і до другого, потім виявив ще пасажира в автомобілі червоного кольору, він знаходився на пасажирському сидінні, пульс у нього був відсутній. У ОСОБА_10 була паніка, він витяг ОСОБА_12 з автомобіля, думав, що живий, другий водій викликав швидку. По приїзду поліції з`ясувалося, що ОСОБА_10 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Слідчі проводили відповідні заміри, однак подряпини довжиною 13 м він не бачив, слідів гальмування не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_17 показав суду, що того вечора йому зателефонував брат ОСОБА_18 – ОСОБА_19 і попросив поїхати на місце ДТП забрати документи. Приїхавши в с. Осняги, бачив, що чорний автомобіль Вольво стояв майже в кюветі, а червоний автомобіль ближче до узбіччя дороги, біля пасажирських дверцят лежав труп, водіїв уже не було. По приїзду слідчих міряли гальмівний шлях, на дорозі була подряпина і її накрили, бо починався дощ. В його присутності нічого не вилучали, нічого не опечатували і ніякі пакунки він не підписував.
Свідок ОСОБА_20 показав суду, що він їхав повз с. Осняги, де було ДТП і стояли дві розбиті машини. Його зупинила поліція, слідчий прочитав протокол, він підписався і його відпустили. В його присутності ніяких замірів не робили, схему ДТП при ньому не складали, текст не перечитував, на осколки, сліди гальмування не звертав уваги. 
Свідок ОСОБА_21 показав суду, що того вечора він знаходився на городі, почув характерний звук хлопка і вийшов на вулицю, де побачив, що чорна машина стоїть на обочині, інша на трасі, потім стали зупинятися інші автомобілі. Також бачив, як біля машини чоловік робив штучне дихання тому, хто лежав поруч з машиною.
Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 показали суду, що вони проживають у с. Осняги і того вечора чули звук хлопка, схожий на удар, на вулиці було ще видно, на місце події не ходили, від сусідів дізналися, що сталося ДТП. 
Свідок ОСОБА_24 показав суду, що як поліцейський виїздив у складі групи за викликом на ДТП, що сталося в с. Осняги, однак обставин справи не пам`ятає. За вказівкою слідчого освідував водія, тест дав позитивний результат. 
Експерт ОСОБА_25 в судовому засіданні підтримав надані ним висновки за результатами проведення комплексної судової траспортно - трасологічної та авто технічної експертизи та вказав, що не враховував покази ОСОБА_10 , оскільки вони є технічно неспроможними. За даними слідчих експериментів, протоколів огляду встановлено, що ОСОБА_10 створив небезпеку для руху ОСОБА_8 , здійснивши маневр виїзду на смугу зустрічного руху. В свою чергу ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути даної пригоди шляхом гальмування та зупинки транспортного засобу, в даному випадку маневр вліво не був виправданий. Також підтвердив, що був на місці події, проводив огляд ділянки, де відбулося ДТП та на майданчику оглянув обидва автомобілі. Слід, у вигляді подряпини, зафіксований на місці ДТП на схемі ДТП не приймався ним до уваги, бо він не відповідав вимогам судової фотографії. Після огляду автомобілів не вдалося встановити, що він міг бути залишеним автомобілем Рено чи автомобілем Вольво. 
Крім наданих показів, вина ОСОБА_10 підтверджується також наступними доказами.
Відомості про дану подію внесені до ЄРДР 27 вересня 2022 року під №12022170000000468 за ч.3 ст. 286-1 КК України. (т.2 а.п.4)
Рапортами оперативного чергового ВП № 1 (м. Гадяч) від 26.09.2022 про надходження повідомлень про те, що о 18.54 год. на а/д Гадяч – Лохвиця біля с. Осняги сталося ДТП. ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не впорався з керуванням та допустив лобове зіткнення з автомобілем Вольво під керуванням ОСОБА_8 .. Внаслідок ДТП ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, обширна рана правого вуха, голови, обличчя, перелом шийних хребців, тверезий. ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді комбінованої травми, забою грудної клітки зправа, забою м`яких тканин лівого передпліччя, алкогольне сп`яніння 2,6 промілле. ОСОБА_11 від отриманих травм помер на місці події. (т.2 а.п.5-7)
Даними протоколу огляду місця дорожньо – транспортної пригоди, схемою ДТП та фото таблицями до нього від 27.09.2022р. зафіксовано дорожню обстановку на місці пригоди: місце зіткнення транспортних засобів, виміряно гальмівний шлях, визначено напрямок руху та розташування автомобілів, зафіксовано механічні пошкодження транспортних засобів, вилучено речові докази. Встановлено, що контакт відбувся правими передніми частинами автомобілів «Renault Laguna» та«VOLVO XC 60».Слідчим складено план – схему до протоколу огляду місця ДТП та фото таблиці. (а.п. 7-20 т.2)
26.09.2022 на автодорозі Т1705 «Лохвиця_Гадяч-Охтирка-КПП «Велика Писарівка», біля с. Осняги слідчим проведено огляд трупу ОСОБА_11 , 1999 р.н., який був пасажиром автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , про що складено протокол огляду (трупа) і місця події та фото таблиці до нього. 
За висновком експерта №53 від 03.11.2022 смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 від шоку - крововтрати внаслідок розриву грудного відділу аорти при закритій травмі грудної клітки, про що свідчить комплекс морфологічних ознак, властивий даному виду травми, а також дані результатів судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів.
При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження: синець лівої бокової поверхні грудної клітки, крововиливи в м`які тканини грудної клітки в місцях переломів ребер, перелом 1-го ребра справа, переломи 2-го-5-го та 9-го ребер зліва, розрив зв`язок правого лопатково-ключичного з`єднання з крововиливом, деревоподібний розрив грудного відділу аорти, крововилив в парааортальну клітковину, крововиливи під плевру та тканину обох легень; садна та синці голови, лівого передпліччя, лівого колінного суглобу, правого колінного суглобу, синці лівого передпліччя, лівого колінного суглобу, лівої гомілки, правого колінного суглобу та шиї, які за своїм характером с прижиттєвими, утворилися одномоментно, від дії тупих твердих предметів, або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, можливо в строк 26.09.2022 року та при обставинах, вказаних слідчим, у «...пасажира переднього сидіння автомобіля «RENAULT LAGUNA»...» при дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок «...зіткнення автомобілів...». Виявлені тілесні ушкодження оцінюються лише в своїй сукупності, і, стосовно живої особи, відповідають ТЯЖКИМ тілесним ушкодженням, як небезпечним для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку як таким, що призвели до смерті (згідно п.п. 2.1.1а, 2.1.2, 2.1.3л, 2.1.Зо «Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995р.).
Між виявленими тілесними ушкодженнями та настанням смерті вбачається прямий причинний зв`язок. При судово- токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_11 , виявлено етиловий спирт в концентрації 2,4 проміле, що відносно живої особи відноситься до середнього ступеня алкогольного сп`яніння.(т.2 а.п. 35-37)
За даними результату токсикологічного дослідження КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » № 2710 від 04.10.2022, у крові ОСОБА_10 виявлено етанол в концентрації 3.0 г/л (‰) (т.2 а.п. 38-43)
За висновком експерта №179 від 30.11.2022 при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , з урахуванням даних наданої медичної документації, будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.
Вказаний діагноз «...Закритий перелом лівого передпліччя?...» при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не враховувався, оскільки він встановлений на основі суб`єктивних факторів та не підтверджується об`єктивними відомостями (згідно п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово- медичної служби України» від 17.01.1995 року).
Згідно наданої медичної документації, а саме завірених встановленим порядком «Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого» та «Журналу реєстрації амбулаторних хворих за 2022р.», при перевірці на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння 26.09.2022 року о 1945год. лікарем ОСОБА_26 за допомогою апарату «Drager» у ОСОБА_10 було виявлено 2,6 проміле алкоголю. (т.2 а.п. 44-45)
З висновку експерта №180 від 02.12.2022 вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_8 , з урахуванням даних наданої медичної документації, у нього виявлені тілесні ушкодження: комбінована травма: хребетно-спинномозкова травма: перелом дуговідростчастого суглобу 7-го шийного хребця, перелом задньої дуги 6-го шийного хребця; рубці правої скроневої ділянки, завитка правої вушної раковини, правої щоки та лівої надбрівної дуги, які є результатом загоєння різаних ран голови, забій м`яких тканин лобно-скронево-тім`яної ділянки справа, яка утворилася від дії твердих предметів, можливо в строк 26.09.2022 року та при обставинах, вказаних в постанові старшим слідчим, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у водія «...автомобіля марки VOLVO XS...» при «...зіткненні автомобіля марки Renault Laguna...та автомобіля марки VOLVO XS...під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який рухався у зустрічному напрямку...», і, лише в своїй сукупності, кваліфікується як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (згідно п.п. 2.2.їв, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 року).
Вказані діагнози: «...ЗЧМТ. Струс головного мозку...Забій правого стегна...Забій м`яких тканин лівого стегна...» при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не враховувалися, оскільки вони встановлені на основі суб`єктивних факторів та не підтверджуються об`єктивними відомостями (згідно п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 року).
Згідно наданої медичної документації, а саме «Результату токсикологічного дослідження №2711», виданого КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » при токсикологічному дослідженні у крові етанол не виявлено Кров: 0,0 г/л (%о). (т.2 а.п. 47-50)
За висновком експерта №СЕ-19/117-22/13699-ІТ від 19.10.2022 при проведенні судової транспортно – трасологічної експертизи в момент первинного контакту автомобіль Volvo ХС д.н.з. НОМЕР_3 , своєю передньою частиною був повернутий до передньої частини автомобіля Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому кут між повздовжньою віссю автомобіля Volvo ХС д.н.з. НОМЕР_4 та повздовжньою віссю автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , складав близько 165±15 градусів. (т.2 а.п. 51-59)
За висновком експерта №СЕ-19/117-22/13908-ІТ від 19.10.2022 при проведенні судової транспортно – трасологічної експертизи встановити місце зіткнення автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля Volvo ХС 60 д.н.з. НОМЕР_3 у вигляді геометричної точки не видалось можливим за відсутності необхідної слідової інформації. Враховуючи розташування слідової інформації, зафіксованої в протоколі огляду місця ДТП від 27.09.2022 року та план-схемі до нього, можливо стверджувати про те, що місце зіткнення автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля Volvo ХС 60 д.н.з. НОМЕР_3 знаходиться на 37-му кілометрі автодороги 1705 Лохвиця-Гадяч-Охтирка-Велика Писарівка, поблизу с. Осняги Миргородського (Гадяцького району), в районі загального осипу уламків скла, ЛФП та частин від автомобілів (позначка 4), концентрації осипу уламків скла, ЛФП та частин від авто (позначка 5) та кінцевого розташування автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 (позначка 2) та автомобіля Volvo ХС 60 д.н.з. НОМЕР_3 (позначка 3) (див. зображення 1). (т.2 а.п. 61-64)
За висновком експерта №СЕ-19/117-22/13697-ІТ від 17.10.2022 при проведенні судової інженерно - транспортної експертизи з приводу дослідження технічного стану транспортних засобів станом на момент проведення огляду рульове керування досліджуваного автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 знаходилось у непрацездатному стані у зв`язку з пошкодженням рульового колеса та рульової колонки. Виявлені пошкодження виникли в наслідок ДТП. Проте дослідити в цілому рульове керування досліджуваного автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 та дати відповідь по суті на поставлені перед експертом питання, в частині рульового керування, не представилось за можливе.
Станом на момент проведення огляду ходова частина досліджуваного автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 знаходилась у непрацездатному стані, у зв`язку з пошкодженням елементів підвіски переднього правого колеса, пошкодженням колісного диску переднього правого колеса. Виявлені пошкодження ходової частини досліджуваного автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 виникли в наслідок ДТП. Шини задніх коліс досліджуваного автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 не відповідають вимогам п.31.4.5.г) Правил дорожнього руху, дані несправність (невідповідність) ходової частини виникла до ДТП, під час експлуатації. Будь які інші пошкодження ходової частини автомобіля виявити не представилось за можливе. (т.2 а.п. 66-73)
За висновком експерта №СЕ-19/117-22/13695-ІТ від 13.10.2022 при проведенні судової інженерно - транспортної експертизи з приводу дослідження технічного стану транспортних засобів станом на момент проведення огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля Volvo ХС 60 д.н.з. НОМЕР_3 знаходилась у працездатному стані.
Станом на момент проведення огляду рульове керування досліджуваного автомобіля Volvo ХС 60 д.н.з. НОМЕР_3 знаходилось у не працездатному стані у зв`язку з пошкодженням рульової тяги переднього правого колеса. Дане пошкодження рульового керування досліджуваного автомобіля Volvo ХС 60 д.н.з. НОМЕР_3 виникло в наслідок ДТП.
Станом на момент проведення огляду ходова частина досліджуваного автомобіля Volvo ХС 60 д.н.з. НОМЕР_3 знаходилась у не працездатному стані, у зв`язку з пошкодженням елементів підвіски переднього правого колеса, пошкодженням шини та колісного диску переднього правого колеса. Дані пошкодження ходової частини досліджуваного автомобіля Volvo ХС 60 д.н.з. НОМЕР_3 виникли в наслідок ДТП. (т.2 а.п. 75-84)
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27.10.2022, схеми місця ДТП та фото таблицями до нього за участю ОСОБА_10 , яким зафіксовано покази ОСОБА_10 щодо обставин ДТП на 37-му км а/д Т1705 Лохвиця-Гадяч поблизу с. Осняги Миргородського р-ну, яке мало місце 26.09.2026. (т.2 а.п. 86-96)
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27.10.2022, схеми місця ДТП та фото таблицями до нього за участю ОСОБА_8 , яким зафіксовано покази ОСОБА_8 щодо обставин ДТП на 37-му км а/д Т1705 Лохвиця-Гадяч поблизу с. Осняги Миргородського р-ну, яке мало місце 26.09.2026. (т.2 а.п. 124-128)
У висновку експерта №СЕ-19/117-22/15257-ІТ від 17.11.2022 при проведенні інженерно – транспортної експертизи за наслідками проведених слідчих експериментів з учасниками ДТП визначено два варіанти розвитку пригоди.
1.Варіант №1 згідно показів водія автомобіля Volvo ХС д.н.з.  НОМЕР_3 ОСОБА_8 , наданих ним під час слідчого експерименту 27.10.2022:
В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Volvo ХС держ. номер НОМЕР_3 ОСОБА_27 будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди не вбачається.
Варіант №2 згідно показів водія автомобіля Renault Laguna держ. номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , наданих ним під час слідчого експерименту, питання експертом не вирішувалось через їх технічну неспроможність, оскільки можливий варіант надуманої дорожньої ситуації.
2. Варіант №1 згідно показів водія автомобіля Volvo ХС д.н.з.    НОМЕР_3 ОСОБА_8 , наданих ним під час слідчого експерименту 27.10.2022:
В умовах заданої події водій автомобіля Volvo ХС держ. номер    НОМЕР_3 ОСОБА_8 , не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Renault Laguna держ. номер НОМЕР_2 , шляхом застосування екстреного гальмування.
Варіант №2 згідно показів водія автомобіля Renault Laguna держ. номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , наданих ним під час слідчого експерименту, питання експертом не вирішувалось через їх технічну неспроможність, оскільки можливий варіант надуманої дорожньої ситуації.
3. Варіант №1 згідно показів водія автомобіля Volvo ХС д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_8 , наданих ним під час слідчого експерименту 27.10.2022:
У заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Renault Laguna держ. номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 вбачаються невідповідність з вимогами п.п. 10.1., 11.3. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
Варіант №2 згідно показів водія автомобіля Renault Laguna держ. номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , наданих ним під час слідчого експерименту, питання експертом не вирішувалось через їх технічну неспроможність, оскільки можливий варіант надуманої дорожньої ситуації.
4. Варіант №1 згідно показів водія автомобіля Volvo ХС д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_8 , наданих ним під час слідчого експерименту 27.10.2022:
В умовах заданої події водій автомобіля Renault Laguna держ. номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , мав технічну можливість уникнути дорожньо- транспортної пригоди, шляхом виконання вимог п.п. 10.1., 11.3. Правил дорожнього руху.
Варіант №2 згідно показів водія автомобіля Renault Laguna держ. номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , наданих ним під час слідчого експерименту, питання експертом не вирішувалось через їх технічну неспроможність, оскільки можливий варіант надуманої дорожньої ситуації.
З технічної точки зору покази водія ОСОБА_10 , в частині зміщення автомобіля Renault Laguna держ. номер НОМЕР_2 в поперечному напрямку праворуч на відстань 1.0 м, на ділянці дороги довжиною 18.1 м, при швидкості руху 90 км/год без втрати курсової стійкості автомобіля – технічно неспроможні.
З технічної точки зору покази водія ОСОБА_10 , в частині зміщення автомобіля Renault Laguna держ. номер НОМЕР_2 в поперечному напрямку ліворуч на відстань 1.8 м, на ділянці дороги довжиною 20.0 м, при швидкості руху 90 км/год., бе втрати курсової стійкості автомобіля-технічно неспроможні.
З технічної точки зору покази водія автомобіля Renault Laguna держ. номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , в частині розташування його автомобіля виключно на своїй смузі для руху перед дорожньо-транспортною пригодою без виїзду на зустрічну смугу руху - технічно неспроможності.
З технічної точки зору покази водія автомобіля Renault Laguna держ. номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , надані ним під час проведення слідчого експерименту від 27.10.2022, в частині розташування автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля Volvo ХС д.н.з. НОМЕР_3 відносно один одного в момент їх зіткнення - не позбавлені технічної спроможності. (т.2 а.п. 130-139)
ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомив, що 26 вересня 2022 року найближче до с. Осняги відмічалась погода без опадів, температура повітря 12-17 градусів тепла ( т.2 а.п. 142).
Після дослідження наданих стороною обвинувачення доказів, судом було призначено проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи з метою уточнення обставин ДТП на наслідками пояснень та показів, наданих учасниками ДТП і свідками в судовому засіданні з урахуванням доказів, наданих стороною обвинувачення та уточненими вихідними даними, наданими учасниками ДТП безпосередньо при судовому розгляді.
За висновком експерта № 398/399 від 27.01.2026 за результатами проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи вирішити питання щодо індивідуальних ознак подряпини (довжина, ширина, глибина, заокруглення, хорда, висота хорди), зображеної на схемі місця ДТП та яким транспортним засобом вона була залишена, виходячи з наявних матеріалів, чи має вона відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди і чи могла вона бути залишена іншими транспортними засобами, не причетними до ДТП ? не представляється можливим з причин малоінформативності та невідповідності зображень місця ДТП вимогам судової фотографії. Крім цього після огляду транспортних засобів не виявилось можливим визначити яким автомобілем вона була залишена.
На основі аналізу слідової інформації, яка зафіксована в протоколі огляду місця ДТП від 27.09.2022, схеми та фототаблиці до нього місце зіткнення автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля «Volvo ХС 60» д.н.з. НОМЕР_3 знаходилось на автодорозі 1705 Лохвиця-Гадяч-Охтирка-Велика Писарівка, поблизу с.Осняги, Миргородського району в районі розташування кучної концентрації осипу уламків скла, ЛФП та частин авто, розміром 3.3 м х 3.5 м (позначка в схемі №5) на смузі руху в напрямку руху м. Гадяч, тобто на смузі руху автомобіля «Renault Laguna».
Через відсутність необхідної слідової інформації, визначити конкретне розташування місця зіткнення із розмірними прив`язками до меж проїзної частини, а також встановити взаємне розташовування автомобілів «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля «Volvo ХС» д.н.з. НОМЕР_3 відносно меж проїзної частини у момент первинного контактування експертним шляхом не представляється можливим.
Згідно об`єктивних даних, які зафіксовані у протоколі огляду місця ДТП від 27.09.2022 та схеми до нього, слід гальмування автомобіля «Volvo ХС 60», д.н.з. НОМЕР_3 спочатку знаходився на правій смузі руху в напрямку м. Лохвиця, тобто на своїй смузі з послідуючим виїздом на смугу зустрічного руху.
Через неможливість визначити слідоутворення подряпини на дорожньому покритті довжиною 13,0 м, яка розташована на смузі руху автомобіля «Volvo ХС 60» д.н.з. НОМЕР_3 , вирішити чи автомобіль «Renault Laguna» перед зіткненням виїхав на смугу зустрічного руху, не представляється можливим.
Вирішити питання яким колесом автомобіля «Volvo ХС 60» д.н.з. НОМЕР_3 міг бути залишений слід гальмування, зафіксований під час ОМП 27.09.2022 (п.6 на схемі, п.19 протоколу огляду місця події), враховуючи, що автомобіль «Volvo ХС 60» д.н.з. НОМЕР_3 , при наближенні автомобілів зміщувався ліворуч ? експертним шляхом не представляється можливим через відсутність необхідної слідової інформації.
В момент прийняття водієм рішення про зміну напрямку руху, як зображено на слідчому експерименті від 27.10.2022 та на схемі до нього за участю ОСОБА_8 , величина мінімальної відстані в подовжньому напрямку, яка необхідна для відхилення смуги руху автомобіля «Volvo ХС 60» в поперечному напрямку ліворуч до лінії місця зіткнення на величину а = 3.09 м, при швидкості руху автомобіля «Volvo ХС 60» - 70 км/год, становить порядку Smin28.3м.
В умовах місця пригоди, у даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Volvo ХС 60» ОСОБА_8 мав технічну можливість екстреним гальмуванням зупинити автомобіль до лінії місця зіткнення не змінюючи напрямку свого руху та не виїжджаючи на зустрічну смугу руху і тим самим виконуючи вимоги п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху Україна попередити зустрічне зіткнення із автомобілем «Renault Laguna».
У даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Volvo ХС 60» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
Вирішення питань: «Чи виникала небезпека для руху водію автомобіля «Volvо ХС» д.н.з. НОМЕР_3 за відсутності виїзду автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 на смугу руху автомобіля «Volvo ХС» д.н.з. НОМЕР_3 ?» та «Чи вбачаються в діях водія автомобіля марки «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 невідповідності вимог Правил дорожнього руху України та чи перебувають вони в прямому причинному зв`язку з подією ДТП з урахуванням показів водія про втручання в керування транспортним засобом пасажиром ОСОБА_11 .?» експертом не проводилось, оскільки були визнані технічно неспроможними і не могли використовуватись для експертного дослідження. 
У даній дорожній ситуації застосований маневр водієм автомобіля «Volvo ХС 60»  ОСОБА_8 ліворуч та виїзд автомобіля «Volvo ХС 60» на зустрічну смугу руху з технічної точки зору був не виправданий та дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.
У даній дорожній ситуації, технічна можливість з боку водія автомобіля «Renault Laguna», ОСОБА_10 запобігти зіткненню із зустрічним автомобілем «Volvo ХС 60» полягала у переконанні безпеки перед зміною напрямку руху та виїзду на зустрічну смуту руху, тобто шляхом виконання водієм ОСОБА_10 вимог п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
У даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 не відповідали вимог п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
У даній дорожній ситуації за умови швидкості руху автомобіля «Renault Laguna» під керуванням ОСОБА_10 - 100 км/год та згідно висновку експерта судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/117-22/13697-ІТ від 17.10.2022, задні колеса укомплектовані шинами різних моделей з різними малюнками протекти, дії водія ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п. 12.6 г), 12.9 б) та п. 34.4.5. г) Правил дорожнього руху України, але з технічної точки зору не знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, оскільки технічна можливість попередити виникнення даної пригоди визначалась виконанням водієм ОСОБА_10 вимог п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. (т.3 а.п. 81- 115)
З копії карти виїзду швидкої допомоги № 626 від 26.09.2022 вбачається, що бригада швидкої допомоги прибула на місце ДТП о 19 годині 03 хвилини, де була констатована біологічна смерть ОСОБА_11 до приїзду швидкої. У водія ОСОБА_10 зафіксовано пошкодження в області лівої променевої кістки, надано невідкладну допомогу.
З копії карти виїзду швидкої допомоги № 628 від 26.09.2022 вбачається, що бригада швидкої допомоги прибула на місце ДТП о 19.06 годині, через 9 хвилини після прийому виклику та доставила до приймального відділення ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_28 з тілесними ушкодженнями, отриманими під час ДТП.
Також стороною обвинувачення надано копії медичної документації, які свідчать про огляд лікарями ІНФОРМАЦІЯ_8 учасників даної ДТП: ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .
Постановою старшого слідчого ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_29 від 27 вересня 2022 року визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню та приєднано в якості речового доказу автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , який направлено на майданчик зберігання транспортних засобів ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: АДРЕСА_2 :
- автомобіль Volvo XC 60 д.н.з. НОМЕР_3 , який направлено на майданчик зберігання транспортних засобів ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- об`єкти, які були вилучені із салону автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , а саме: змив із водійської ручки, змив із ричага коробки передач, змив із керма, мікрочастки на клеючу стрічку із водійського та переднього пасажирського сидіння, які поміщені у п`ять паперових пакетів НПУ та які залишити у матеріалах кримінального провадження. 
24 жовтня 2022 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави накладено арешт на автомобіль марки Volvo XC 60 д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого фактично являється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_5 з позбавленням права відчуження, розпорядження та проведення ремонтних робіт з ним, визначити місцем зберігання майданчик зберігання транспортних засобів ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: АДРЕСА_2 , до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
02 листопада 2022 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави накладено арешт на автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого фактично являється ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з позбавленням права відчуження, розпорядження та проведення ремонтних робіт з ним, визначити місцем зберігання майданчик зберігання транспортних засобів ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: АДРЕСА_2 , до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Крім того, про винуватість ОСОБА_10 свідчить і ряд інших доказів в їх сукупності, належним чином перевірених судом в ході судового розгляду.
За наведених обставин на підставі досліджених вище доказів суд вважає, що стороною обвинувачення доведено вину  ОСОБА_10 у порушенні Правил дорожнього руху, що призвело до смерті пасажира автомобіля ОСОБА_11 та отримання ОСОБА_8 середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.
Не визнання вини  ОСОБА_10 суд розцінює як спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Не зважаючи на невизнання  ОСОБА_10 своєї вини у порушенні Правил дорожнього руху, наслідком якого є смерть пасажира керованого ним автомобіля та отримання тілесних ушкоджень водієм іншого автомобіля, суд вважає, що вона є доведеною на підставі вищевказаних доказів та знайшла своє підтвердження в процесі судового слідства.
Так, під час досудового слідства та в ході судового розгляду обвинувачений  ОСОБА_10 вказував на втручання пасажира в керування автомобілем, вказавши, що ОСОБА_30 схопився за кермо і потягнув його на себе, після чого автомобіль дещо звернув вправо, але йому вдалося вирівняти автомобіль і продовжити рух прямо по своїй смузі руху, де в нього згодом врізався автомобіль Вольво. Вказані покази обвинуваченого, в тому числі і надані ним під час слідчого експерименту були досліджені експертами та визнані неспроможними, оскільки останній повідомляє можливу надуману версію ДТП. Суд також не може прийняти вказані свідчення до уваги, оскільки вони не узгоджуються з об`єктивними даними даної ДТП. Так, з фото таблиць та протоколів огляду вбачається, що обидва автомобілі під час ДТП контактували між собою передніми правими частинами. Цей факт підтверджується даними фотографій та даними висновків експертів. Рухаючись рівно по своїй смузі руху, права частина автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_10 , мала би знаходитись вздовж правої обочини, віддалено від центральної смуги, що  дозволяло створити більший, а отже безпечніший бічний інтервал із зустрічним транспортом. Пасажир автомобіля знаходився теж праворуч на передньому сидінні, в одному із захищених місць легковика, однак саме він отримав смертельні травми, оскільки удар прийшовся саме в цю частину транспортного засобу, про що також свідчать і отримані ним тілесні ушкодження, які в своїй основній масі припали на ліву сторону загиблого. Таким чином, автомобіль Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 не міг під час зіткнення рухатися прямо по своїй смузі руху і є очевидним, що він маневрував на дорозі. За наведених підстав суд погоджується з висновками експертів про неспроможність показів ОСОБА_10 на досудовому слідстві, які відповідно не досліджувались з цих причин.
Суд також критично відноситься і до показів потерпілого ОСОБА_8 , який вважав, що зустрічний автомобіль об`їде вибоїну на дорозі і повернеться в свою смугу руху, оскільки жодних вибоїн на даному відрізку шляху протоколами огляду місця події не зафіксовано і не виявлено експертом під час виїзду на місце ДТП.
Протокол огляду місця події та інші протоколи, якими зафіксовані інші слідчі дії складені уповноваженими на те особами – слідчими, які входили до складу слідчої групи. При оцінці допустимості доказів, отриманих у ході огляду місця події, враховується те, що в кожному конкретному випадку є можливість у кінцевому результаті втратити таку нагоду та своєчасно не зафіксувати сліди злочину, а заважаючи на те, що місцем огляду була дорога, участь двох слідчих з залученням спеціаліста не суперечить нормам КПК та меті даної слідчої дії, тому суд не приймає до уваги позицію сторони захисту щодо недопустимості даного доказу.
Стосовно тверджень сторони захисту про недопустимість висновку експерта щодо встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 , оскільки медична документація не отримана на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 під час визнання його потерпілим у даному кримінальному провадженні надав слідчому відповідні медичні документи та свою згоду на збір його медичної документації для проведення судово – медичної експертизи.
Крім цього, закон передбачає можливість доступу до медичної інформації без згоди пацієнта за запитом правоохоронних органів.
Положеннями ст. 93 КПК України передбачено право сторони обвинувачення на збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок; проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи окрім іншого і щодо встановлення причин смерті, встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.
Відповідно до Порядку обліку фактів звернення та доставлення до закладів охорони здоров`я осіб у зв`язку із заподіянням їм тілесних ушкоджень кримінального характеру та інформування про такі випадки органів і підрозділів поліції , медичні заклади зобов`язані вести облік звернень та доставлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я у зв`язку із заподіянням останнім тілесних ушкоджень кримінального характеру (вогнепальних, колотих, різаних, рубаних, забитих поранень), а також повідомляти представників поліції про такі випадки. Чинним законодавством встановлено ряд випадків за яких медичні працівники зобов`язані самостійно передати інформацію правоохоронним органам щодо факту звернення, характеру отриманих ушкоджень та ряду інших персональних даних. Кожен з таких випадків пов`язаний з вчиненням пацієнтом або щодо пацієнта протиправного діяння за яке передбачена відповідальність. Вказане здійснюється з метою забезпечення правопорядку, захисту прав пацієнтів та громадської безпеки.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що КНП « ІНФОРМАЦІЯ_11 » на запит слідчого надала наявну у неї медичну інформацію щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , що в подальшому стало підставою для призначення слідчим судово-медичної експертизи по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . 
Враховуючи, що витребування такої документації слідчим узгоджується з положеннями вищевказаних норм закону, то підстав вважати, що вказані медичні документи отримані не у визначений законом порядок, відсутні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 6 червня 2023 року у справі № 293/1947/20.
Щодо недопустимості протоколів слідчих експериментів, проведених з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які не мали процесуального статусу підозрюваного та потерпілого, на що посилалась сторона захисту, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
Таким чином закон не визначає чіткого обмеженого кола осіб, з якими може бути проведено слідчий експеримент та наявність у особи відповідного процесуального статусу.
У даному кримінальному провадженні слідчі експерименти були проведені з водіями – учасниками ДТП з метою відтворення обставин ДТП та здобуття вихідних даних для проведення подальших експертиз. Суд відзначає, що дані слідчі дії проводились за добровільної згоди обох водіїв, і ні ОСОБА_10 , ні ОСОБА_8 не давали покази як свідки у даній справі.
Відповідно до ч.1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
За приписами п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від особи, зокрема свідка, уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від особи, яка надалі буде визнана підозрюваною чи обвинуваченою, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що до проведення слідчого експерименту були відсутні дані про те, що саме ОСОБА_10 є винуватцем ДТП. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_10 , як іншій особі, була надана можливість висловити свою власну точку зору з приводу усіх обставин дорожньо-транспортної пригоди і в такий спосіб вплинути на вирішення справи, що не суперечить засаді верховенства права. При цьому слід зазначити, що він не визнавав себе винним у порушенні Правил дорожнього руху та взагалі не надавав ніякої оцінки своїм діям. Крім того, слідчий експеримент проведено з метою відтворення обставин дорожньо-транспортної пригоди, з метою здобуття вихідних даних для призначення експертизи, а не одержання викривальних показів. Експертиза, за якою було встановлено, що саме дії ОСОБА_10 призвели до ДТП, які знаходяться в причинно - наслідковому зв`язку та кримінально-караними наслідками, мала місце вже після проведення слідчого експерименту.
Крім цього, в ході судового розгляду ОСОБА_10 не заперечував проти показів, даних під час слідчого експерименту і надав аналогічні пояснення при його допиті в судовому засіданні.
Таким чином, доводи сторони захисту щодо визнання протоколів слідчих експериментів від 27 жовтня 2022 року з водіями ОСОБА_8 та ОСОБА_10 недопустимими доказами є неспроможними.
Така правова позиція викладена у Постанові Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 345/522/16-к.
Суд критично відноситься до позиції захисту про відсутність тимчасового доступу до медичної документації ОСОБА_10 та відсутність добровільної згоди на відібрання біологічних зразків: крові на алкоголь під час його госпіталізації до ІНФОРМАЦІЯ_8 , виходячи з наступного.
Норми кримінального процесуального закону не передбачають необхідності доведення факту перебування особи в стані сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень статей 84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема відповідних медичних документів, показань свідків тощо (постанова Верховного Суду від 03.02.2026 у справі № 1355/818/24).
Верховний Суд, сформувавши правову позицію (справи № 601/1929/13-к, 678/1495/17, 730/52/22, 930/623/22), відзначав необхідність дотримання належного порядку встановлення факту перебування особи в момент вчинення злочину в стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків.
Проведення огляду учасників ДТП на стан сп`яніння, які перебували у несвідомому стані та/або з тяжкими травмами, зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , передбачає відбирання біологічних зразків, і було обов`язковим відповідно до вимог нормативного акту. Так, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом ІНФОРМАЦІЯ_12 та ІНФОРМАЦІЯ_13 від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) визначено, що у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Огляд на стан сп`яніння ОСОБА_10 , як учасника ДТП, проведено на загальних підставах відповідно до названої Інструкції. Так, згідно з положеннями 1.8 Інструкції у разі ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладах охорони здоров`я, що й було виконано. Відібрання зразків біологічного середовища в обвинуваченого після ДТП проводилося відповідним працівником медичного закладу згідно з вимогами пунктів 1.6, 1.8, 3.3, 3.14 вказаної Інструкції.
Факт перебування ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння зафіксовано в повідомленні ІНФОРМАЦІЯ_8 , журналі обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації за 26.09. 2022, журналі реєстрації амбулаторних хворих, випискою із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_10 , результатом токсикологічного дослідження КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » № 2710 від 04.10.2022, за яким у крові ОСОБА_10 виявлено етанол в концентрації 3.0 промілле.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_10 каретою швидкої допомоги був доставлений з місця ДТП до ІНФОРМАЦІЯ_8 з підозрою на перелом лівого передпліччя для надання первинної медичної допомоги, а тому його освідування, як учасника ДТП на стан сп`яніння, який передбачає відбирання біологічних зразків, був обов`язковим і в даному випадку проведений відповідно до вимог Інструкції, а не в рамках кримінального провадження, як освідування особи у розумінні ст.241 КПК України.
Даних які б ставили під сумнів те, що предметом токсикологічного дослідження була кров саме ОСОБА_10 , матеріали провадження не містять, а встановлення у обвинуваченого 3 проміле алкоголю в крові свідчить про його нещирість та відсутність самоосуду свого вчинку.
Відтак суд дійшов висновку, що відібранням біологічних зразків крові права обвинуваченого не були порушені, дослідження його крові на вміст алкоголю було обов`язковим. Таке дослідження не було освідуванням у розумінні положень ст. 241 КПК України, як і не являлось медичним оглядом за направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного або іншого сп`яніння відповідно до інших положень Інструкції, тому суд вважає доведеною кваліфікуючу ознаку інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення – вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Судовий розгляд даного кримінального провадження проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ч. 1 ст. 337 КПК України. В судовому засіданні прокурор повідомив про відсутність намірів змінювати обвинувачення в зв`язку з наявним висновком експерта № 398/399 від 27.01.2026 за результатами проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи за яким в діях ОСОБА_8 встановлено порушення п.12.3 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
Після дослідження доказів порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 231, 237, 240 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено, тож надані стороною обвинувачення документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки всі вони відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 85,87, 99 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та інші, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і можливість та неможливість використання інших доказів. 
Судом забезпечено дотримання положень ст.22 КПК України щодо створення умов для реалізації сторонами їх процесуальних прав та обов`язків, змагальність як основу кримінального провадження. 
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, надано не було.
Окрім цього, суд зауважує, що певні недоліки оформлення окремих процесуальних джерел доказів самі по собі не дають підстав для висновку про недопустимість доказів. Ці недоліки мають оцінюватися в контексті достовірності відображених у них відомостей, а також їх достатності для встановлення тих обставин, на які посилалася сторона обвинувачення, у сукупності з іншими представленими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.
Для визнання доказів недопустимими є не будь-яке порушення процесуального закону, а порушення фундаментальних прав і свобод особи.
За висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування та нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).
Отже, у кожному із зазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів із фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.
З огляду на це суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Проте суд не має підстав вважати, що вказані вище докази сторона обвинувачення отримала з порушенням конвенційних або конституційних прав обвинуваченого.
Сторона захисту може бути незгодною з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження, які викладено у судовому рішенні.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку визнає їх достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
Будь яких інших версій, які виправдовували дії обвинуваченого ним та стороною захисту в судовому засіданні не було надано.
Таким чином, судна підставі ст.94 КПК України,  оцінив у сукупності показання потерпілого та свідків, письмові докази, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими і в своїй сукупності, достатності та взаємозв`язку, доповнюють один одного і дійшов висновку про доведення винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. 
Призначаючи покарання ОСОБА_10 суд враховує, що вчинене ним кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є необережним тяжким злочином та особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше та є молодою людиною, працює, за місцем попередньої роботи та місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря - нарколога та психіатра не перебуває. Суд також враховує позицію потерпілих, які просили призначити покарання в межах закону. 
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виправлення, як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - це покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Відповідно до п.2,3 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Приймаючи рішення про призначення покарання суд враховує позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.
У справі «Скоппола протии Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Наведені правові тези ЄСПЛ щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».
З огляду на послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, має бути ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання і характеризується відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність. 
Проте жодної із цих ознак в поведінці обвинуваченого протягом досудового та слідства не було, тому судом і не встановлено обставин, які б пом`якшували його покарання. Процесуальна поведінка обвинуваченого свідчить про відсутність будь – якого жалю, реального каяття та бажання усунути наслідки, які настали від його протиправних дій.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, в КПК міститься пряма заборона щодо призначення обвинуваченому умовного терміну за вчинене ним протиправне діяння.
Призначаючи покарання, суд виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_10 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тим самим грубо знехтував правилами дорожнього руху, пов`язаними з імперативною забороною керувати транспортним засобом у такому стані, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.
Керування в стані алкогольного сп`яніння є більш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість такого порушення обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою як для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, так і для самого себе та власності третіх осіб.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року відзначив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
Суд наголошує на тому, що ОСОБА_10 як водій транспортного засобу, крім передбачених законодавством України прав, мав ще й певні обов`язки, установлені Правилами дорожнього руху, яких повинен був дотримуватися при експлуатації транспортного засобу за будь-яких обставин, якими грубо знехтував, внаслідок чого сталося ДТП та загинув пасажир ОСОБА_11 , а ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, тому вважає, що йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі.
Суд також вважає необхідним призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, так як згідно санкції статті таке покарання є безальтернативним та з урахуванням фактичних обставин справи.
П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 з відповідними змінами «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказує, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.
Визначаючись з додатковим покаранням, суд виходить з того, що правилами дорожнього руху України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, через що уникнення ОСОБА_10 справедливого покарання негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності суворо дотримуватись Правил дорожнього руху.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04.09.2023 р. у справі №702/301/20 зробила правові висновки про те, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 286-1 КК України і полягає у забороні керувати транспортними засобами. Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, правил безпеки дорожнього руху створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею Правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
Розглядаючи дане кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення, суд зауважує, що встановлений шляхом експертного дослідження наявний причинний зв`язок між порушенням ОСОБА_8 п.12.3 ПДР з виникненням даної пригоди і насталими наслідками не впливає на обсяг обвинувачення ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні, проте знижує ступінь його відповідальності, в тому числі і цивільної.
Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди за лікування, пошкоджений автомобіль та речі на загальну суму 689720.75 коп., судом встановлено, що дійсно ОСОБА_8 після ДТП був госпіталізований до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_11 », де з 26 по 30 вересня 2022 року знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні, а потім до 25.11.2022 на амбулаторному лікуванні. З наданих позивачем доказів, зокрема з виписки стаціонарного хворого та щоденників відвідування вбачається, що йому призначалося відповідне лікування та носіння комірців і корсетів, на частину з яких надано відповідні копії чеків аптечних закладів. Частина наданих позивачем копій чеків про придбання призначених препаратів чи їх аналогів не відповідають листкам призначень, тому не можуть бути взятими в якості доказів. З наданих чеків підтверджено придбання препаратів на суму 2474 грн.03 коп. Розглядаючи позовні вимоги про відшкодування коштів на пальне суд враховує, що ОСОБА_8 проживає в с. Петрівка – Роменська, яка знаходиться на відстані 20 км від м. Гадяч, де розташований лікувальний заклад, який він змушений був відвідувати в зв`язку з отриманими травмами. Відвідування лікарів підтверджується відповідними копіями щоденників. Хоча позивачем і не надано будь – яких доказів про винаймання автомобіля ОСОБА_31 , суд з розумінням відноситься до факту необхідності прибуття до лікаря у визначений час, для чого необхідно було використовувати транспортний засіб та витрачати кошти на його заправку. Тому зважаючи на кількість відвідувань -9, відстань - 20 км, об`єм придбаного пального - 40 л, суд вважає, що позов в цій частині є доведеним належними доказами на суму 2139 грн.60 коп. Суд також вважає, що позивачем доведено належними доказами витрати, пов`язані з евакуацією автомобіля з місця ДТП в розмірі 2700 грн. Загалом доведено заподіяння матеріальної шкоди на суму 7313. 63 грн. Розглядаючи позовні вимоги в частині відшкодування вартості автомобіля, який ніби – то не підлягає відновленню, суд не знаходить жодних підстав для його задоволення, оскільки жодного доказу, окрім належності автомобіля Вольво ХС60 з д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_8 суду не надано. Позивачем не додано доказів про вартість даного автомобіля на момент ДТП, висновку експерта страхової компанії ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_14 » на який він посилається в позові та висновку товарознавчої експертизи. За наведених обставин в цій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення, а щодо стягнення інших, підтверджених належними доказами, сум врахувати наявний причинний зв`язок між порушенням ОСОБА_8 п.12.3 ПДР з насталими наслідками, яка знижує ступінь цивільної відповідальності ОСОБА_10 перед ОСОБА_8 наполовину.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатній для розумного задоволення потреб особи, якій злочином завдано таку шкоду, при визначенні розміру відповідного відшкодування суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності і справедливості, а тому приймає до уваги обставини вчинення злочину, ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненому ним злочині, характер та обсяг душевних страждань потерпілого та наявний причинний зв`язок між порушенням ОСОБА_8 п.12.3 ПДР з насталими наслідками, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 була завдана моральна шкода, яка полягала у перенесенні фізичного болю, втраті звичайного ритму життя, відповідні обмеження у русі, пов`язані з носінням комірця, душевних стражданнях і переживаннях, проте заявлена ним сума у 300 000 грн. не знайшла свого підтвердження в процесі судового розгляду, тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Розглядаючи цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. кожному, суд приходить до наступних висновків. 
Згідно вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Постановою Пленуму ВСУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, рекомендовано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно з практикою ЄСПЛ порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, рішення у справі «Савула проти України» № 12868/05 від 10 грудня 2009 року, «Войтенко проти України» № 18966/02 від 29 червня 2004 року).
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
З матеріалів справи вбачається, що смерть потерпілого ОСОБА_11 настала внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки і вказаний факт жодною із сторін не заперечується. Загиблий являється сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Судом безумовно визнається факт страждань потерпілих, викликаних загибеллю рідної людини, родинної трагедії та спричинення моральної шкоди, яка полягає у душевних та моральних стражданнях, адже втрата дитини є найважчою втратою, яка не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, смерть дитини є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес, оскільки виникла спонтанно та трагічно і ніхто із них не був готовим до такої важкої події. Страждання, пов`язанні із смертю сина, завдали їм глибоку душевну травму, спустошення від втрати найближчої людини змусили змінювати свій уклад життя, усвідомленням неправомірності дій обвинуваченого, який не вжив заходів до вибачення та відшкодування будь – якої шкоди, посилили ці страждання. Враховуючи глибину моральних страждань, виходячи з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог в сумі 300 000 грн. кожному, що в цілому відповідає вимогам розумності і справедливості заподіянню такої шкоди та можливості сплатити ОСОБА_10 таку суму з врахуванням його віку та стану здоров`я.
Суд, з урахуванням міри відповідальності ОСОБА_10 , вважає, що саме такий розмір моральної шкоди був доведеним та обґрунтованим з боку потерпілих з урахуванням їх моральних страждань. 
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 було взято під варту 21 грудня 2022 року о 14 год. 50 хв. та він знаходився під вартою до 10 лютого 2023 року. Цього дня була внесена застава у розмірі 107360 грн. його матір`ю – ОСОБА_32 і з цього дня йому було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на заставу. Суд вважає, що вказаний строк підлягає зарахуванню відповідно до ст. 72 КК України у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Прокурор просив обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили та взяти його під варту у залі суду. Сторона захисту не вбачала підстав для зміни запобіжного заходу, вказувала на належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Зважаючи на процесуальну поведінку ОСОБА_10 під час судового розгляду, який постійно з`являвся в судові засідання без запізнень, а відкладень судового розгляду через його неявку не було, суд не вбачає достатніх правових підстав для взяття його під вату в залі суду, як про те клопотав прокурор.
Суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».
Також у рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Прокурор в судовому засіданні не довів реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи обвинуваченого, не надав фактичних даних, котрі із певною вірогідністю давали підстави стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
На переконання суду, запобігти ризику переховування від суду та виконання вироку суду в зв`язку з набранням ним чинності, є внесена застава, яка є достатнім заходом забезпечення кримінального провадження і яку після звернення вироку до виконання слід повернути заставодавцю.
Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Суд також вважає, що з ОСОБА_10 слід стягти на користь держави процесуальні витрати по проведенню експертиз. 
Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в:

- ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі  з позбавленням права керування транспортними засобами на строк – 8 років.
Строк відбування покарання відраховувати з дня прибуття та постановки на облікдо установи з виконання покарань, зарахувавши в строк відбування покарання строк  затримання та конвоювання. 
Зарахувати в строк відбування покарання строк утримання ОСОБА_10 під вартою з 21 грудня 2022 року по 10 лютого 2023 року включно – 52 доби.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_10  до набрання вироком суду законної сили залишити без змін – у вигляді застави.
Після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю - ОСОБА_33 , РНОКПП НОМЕР_6 заставу, в загальному розмірі 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) грн. 00 коп., яка була нею внесена (квитанція № 1 від 10.02.2023 року на суму 107360 грн. 00 коп.) за ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_15 від 09 лютого 2023 у справі № 526/252/23, провадження № 1-кп/526/231/2023.
Цивільний позов  ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної в сумі 689720.75 грн та моральної шкоди, завданої злочином, в сумі 300 тис. грн. - задовольнити частково.
Стягти з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду, завдану злочином в сумі 3657 грн. та моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.
Цивільний позов  ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином - задовольнити частково.
Стягти з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану злочином, в сумі 300 000 грн.
Цивільний позов  ОСОБА_6 до ОСОБА_10 , про стягнення моральної шкоди, завданої злочином - задовольнити частково.
Стягти з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду, завдану злочином в сумі 300 000 грн.
Стягти з ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 31485 грн. 76 коп.
Речові докази:
- автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , який направлено на майданчик зберігання транспортних засобів ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: АДРЕСА_2 - повернути ОСОБА_10 .
- автомобіль Volvo XC д.н.з. НОМЕР_3 , який направлено на майданчик зберігання транспортних засобів ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: АДРЕСА_2 – повернути ОСОБА_8 
- змив із водійської ручки, змив із ричага коробки передач, змив із керма, мікрочастки на клеючу стрічку із водійського та переднього пасажирського сидіння, які поміщені у п`ять паперових пакетів НПУ - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Скасувати арешт, накладений 24 жовтня 2022 року ухвалою слідчого судді Октябрьського районного суду м. Полтави на автомобіль марки Volvo XC 60 д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Скасувати арешт, накладений 02 листопада 2022 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави на автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Головуюча: ОСОБА_1