УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/8702/24 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В. 
Категорія 68 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Павицької Т.М., Бондар О.О.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №274/8702/24 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення фактів проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні
за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 , поданою адвокатом Йовдієм Дмитром Васильовичем,
на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2025 року, яке ухвалене під головуванням Корбута В.В. у м.Бердичеві,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 через представника адвоката Йовдія Д.В. звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Просила встановити: факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період із 2018 року по день смерті (загибелі) ОСОБА_4 , а саме, по ІНФОРМАЦІЯ_4 ; факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 на день його смерті (загибелі), а саме, на ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позов обґрунтований тим, що вона ( ОСОБА_1 ) зверталася в порядку окремого провадження до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_4 , але ухвалою суду її заява залишена без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право. З 2018 року вона ( ОСОБА_1 ) проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . За час проживання однією сім`єю вони з ОСОБА_4 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустрієм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; всі свята проводили разом у колі рідних та друзів. ОСОБА_4 підтримував відносини з її родичами, вона ( ОСОБА_1 ) їздила гостювати до матері ОСОБА_4 , яка проживає у місті Бердичеві Житомирської області. Вона ( ОСОБА_1 ) є особою з інвалідністю 1-ої групи, тобто, є непрацездатною особою та перебувала на утриманні ОСОБА_4 . До початку повномасштабного вторгнення РФ ОСОБА_4 працював енергетиком на підприємстві у м.Стрий Львівської області, а в період із 2018 по 2020 роки їздив на заробітки до Польщі. ОСОБА_4 01 березня 2022 року був призваний на військову службу до лав ЗСУ. Під час виконання обов`язків військової служби у бою за незалежність України військовослужбовець ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув у районі населеного пункту Орлівка Покровського району Донецької області. Встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту перебування на утриманні ОСОБА_4 необхідне для отримання соціального захисту та гарантій відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме, одержання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця згідно зі ст.16 вказаного Закону.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через адвоката Йовдія Д.В. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено коло осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги. До таких осіб належить, зокрема, матір загиблого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та його неповнолітній син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , інтереси якого представляє його мати ОСОБА_3 , як законний представник. Ці особи є належними відповідачами, оскільки встановлення факту, про який просить позивач, вплине та права та обов`язки вказаних осіб, а саме, на належний їм розмір частки одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі військовослужбовця ОСОБА_4 . Позивач забезпечила інтереси малолітнього ОСОБА_5 як особи, чиїх прав може стосуватися судове рішення, визначивши відповідачем його матір, як законного представника. Позивач не заперечує наявність цивільної процесуальної правоздатності у малолітнього ОСОБА_5 , тобто здатності мати цивільні права та обов`язки, як про це зазначив суд. Разом із тим, суд першої інстанції не врахував положення ст.47 ЦПК України, якою передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття. Відповідно до приписів частини другої ст.47 ЦПК України, особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають із відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом можуть лише неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. За правовим висновком, сформованим у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року в справі №490/1087/21, малолітній звернувся до суду з позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, через свого законного представника, що відповідає наведеним нормам чинного законодавства, адже з позовом має право звернутися не безпосередньо малолітня особа віком до 14 років від свого імені, а визначені законом особи, яким надано право на захист інтересів малолітньої дитини, від свого імені з зазначенням того, що позов заявлено в інтересах малолітньої особи. Верховний Суд наголосив на тому, що стороною у справі (в тому випадку позивачем) повинна виступати не сама малолітня особа, а саме її законні представники, яким делеговано право здійснювати захист цієї особи. У будь-якому випадку не можна стверджувати про те, що позивачем некоректно визначено склад відповідачів, адже з огляду на предмет спору саме матері неповнолітнього ОСОБА_5 належить здійснювати захист його прав та законних інтересів, як законному представнику. Окремо слід зауважити, що як убачається з ухвали Жидачівського районного суду Львівської області від 28 серпня 2024 року в справі №443/683/24, якою заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в зв`язку з наявністю спору про право, саме ОСОБА_3 виступила у справі в якості заінтересованої особи, яка подала заперечення щодо заяви ОСОБА_1 . Тобто, заінтересованою особою був не малолітній ОСОБА_5 , а саме, ОСОБА_3 , яка діяла як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_5 . Окрім того, пославшись на неналежний склад відповідачів, як на достатню підставу для відмови у задоволенні позову, суд проявив надмірний формалізм, чим позбавив позивача доступу до правосуддя. Щодо суті позовних вимог, то за час проживання однією сім`єю позивач з ОСОБА_4 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустрієм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; всі свята проводили разом у колі рідних та друзів. ОСОБА_4 підтримував відносини з родичами позивача, а позивач їздила гостювати до матері ОСОБА_4 , яка проживає у місті Бердичеві Житомирської області. Позивач є особою з інвалідністю 1-ої групи, тобто непрацездатною особою, вона перебувала на утриманні ОСОБА_4 . До початку повномасштабного вторгнення РФ ОСОБА_4 працював енергетиком на підприємстві у м.Стрий Львівської області. Крім того, в період із 2018 року по 2020 рік ОСОБА_4 їздив на заробітки до Польщі.  ОСОБА_4 був призваний 01 березня 2022 року на військову службу до лав ЗСУ. Під час виконання обов`язків військової служби у бою за незалежність України військовослужбовець ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув в районі населеного пункту Орлівка Покровського району Донецької області. Як убачається з акта обстеження побутових умов проживання від 26 лютого 2024 року, виданого комісією у складі депутата Гніздичівської селищної ради Стрийської ОТГ Львівської області та сусідів, ОСОБА_4 проживав разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . У розпорядженні позивача наявні оригінали особистих документів ОСОБА_4 , які зберігалися у будинку, де вони спільно проживали (копії додаються), а саме: паспорт громадянина України; картка платника податків; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; військовий квиток; свідоцтво про неповну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту (з додатком); договір на банківське обслуговування; диплом кваліфікованого робітника (про закінчення професійно-технічного училища) з додатком; диплом молодшого спеціаліста (з додатком); свідоцтво про підвищення кваліфікації (проведеної у технікумі); робочі посвідчення ОСОБА_4 ; медичні довідки про проходження медоглядів; квиток на автобус «Стрий – Гданськ». Сам факт наявності у позивача оригіналів вказаних особистих документів ОСОБА_4 у такій значній кількості та сукупності підтверджує їх спільне проживання однією сім`єю, адже не існує жодного іншого логічного пояснення тому факту, чому оригінали всіх цих документів зберігаються у позивача, окрім того, що ОСОБА_4 зберігав їх вдома. У цьому контексті слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, сформовану у постанові від 23 вересня 2021 року в справі №204/6931/20, відповідно до якої під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного. Під час розгляду справи позивач заявить у встановленому ЦПК України порядку клопотання про огляд оригіналів вказаних документів у судовому засіданні. Наявний у позивача оригінал квитка на автобус «Стрий – Гданськ» має безпосереднє відношення до ОСОБА_4 . Квиток датований 04 січня 2019 року. Разом із тим, відповідно до відмітки у закордонному паспорті ОСОБА_4 про перетин державного кордону, ОСОБА_4 перетнув державний кордон 05 січня 2019 року. Вказана обставина є додатковим підтвердженням того, що ОСОБА_4 їздив на заробітки, проживаючи саме з позивачем. Зазначення ОСОБА_4 позивача як дружину у військово-облікових документах. При цьому, в Картці соціально-психологічного вивчення в пункті 14 «сімейний стан» ОСОБА_4 зазначено «цивільний шлюб»; в пункті 15 «родинний стан» серед інших вказана «дружина» - ОСОБА_1 . Крім того у пункті 4 «Сімейний стан, склад сім`ї, з ким й де проживав останні 2-3 роки…. вказана дружина ОСОБА_1 . Як убачається з автобіографії, у розділі «склад сім`ї» зазначена дружина ОСОБА_1 . Вказані обставини однозначно підтверджують те, що ОСОБА_4 вважав позивача своєю дружиною, що додатково підтверджує факт існування між ними реальних сімейних відносин. Здійснення ремонту будинку, спільний бюджет, спільні покупки, придбання товарів домашнього вжитку. За час спільного проживання позивач та ОСОБА_4 робили ремонт будинку АДРЕСА_1 , замінювали дах, установлювали лічильники, купували меблі, побутову техніку, що підтверджується чеками, платіжними інструкціями, гарантійними талонами, з яких убачаються розрахунки за придбані товари від імені ОСОБА_4 , які здійснені, зокрема в гіпермармаркеті «Епіцентр», «Дніпро-М». Обставина, що купівля автомобіля була здійснена за безпосередньої участі ОСОБА_4 підтверджується тим, що 30 квітня 2019 року позивач разом із ОСОБА_4 перетнули державний кордон з метою ввезення вказаного автомобіля (саме ця дата співпадає з датою згаданого вище рахунку-фактури від 30 квітня 2019 року 40/А/2019 року), що підтверджується відповідними відмітками про перетин державного кордону в закордонних паспортах позивача та ОСОБА_4 . 

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Гуменюк О.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.
При цьому покликається на те, що існує обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Позивач не надала доказів щодо звернення до відповідних органів із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в порядку п.п.1-3 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також відповідного рішення про відмову у задоволенні зави через відсутність доказів статусу заявника. Вказане визначає передчасність звернення до суду із позовом. Щодо не залучення осіб у справі, то процесуальний закон визначає, що малолітня особа має процесуальний статус сторони у справі, але у цьому віці її інтереси представляє законний представник. Із огляду на це, до участі у справі в якості відповідача мав бути залучений малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем у справі, оскільки вона безпосередньо не має права на отримання одноразової грошової допомоги. До складу відповідачів необхідно було залучити малолітнього сина загиблого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки саме ця особа також має право на отримання одноразової грошової допомоги, а отже рішення суду вплине на його права. Правильно було залучити неповнолітню особу в особі її законного представника, а не лише законного представника, оскільки не до неї мають бути заявленими вимоги.

Третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 у своїй заяві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити в силі.
Зазначає, що позивач не перебувала у шлюбі з загиблим та не входить до чітко визначеного переліку осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Встановлення рішенням суду факту проживання однією сім`єю позивача та загиблого військовослужбовця може впливати на виникнення та припинення окремих цивільних прав та обов`язків, але не створює правових підстав для отримання позивачем одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Позивач не надала підтверджуючі докази, що вона перебувала на повному утриманні загиблого ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа: Міністерства оборони України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, -рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, встановивши у позовному провадженні обидва факти.

Представник третьої особи: ІНФОРМАЦІЯ_6 Ільницька М.І. апеляційну скаргу не визнала та просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , представник третьої особи: Міністерства оборони України у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.197-198,200,203-204 т.2). За положеннями частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування. З додатковим опублікуванням оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України вважається, що відповідач ОСОБА_2 повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Гуменюк О.В. спрямував до суду заяву про розгляд справи без його участі та відповідача ОСОБА_3 . Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Згідно з п.5 частини першої ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частини другої ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог частин другої та четвертої ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб.

Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Також відповідно до п.2 частини першої ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, але такі факти мають породжувати юридичні наслідки, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Окрім того, чинним законодавством не повинно бути передбачено іншого порядку його встановлення, ніж судовий. 

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 березня 2022 року №54 рекрута ОСОБА_4 , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на воєнний час, із 01 березня 2022 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду стільця відділення охорони НОМЕР_2 взводу охорони військової частини НОМЕР_3 (перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , призначається на посаду "солдат"), що підтверджується витягом з вказаного наказу (а.с.28 т.1).

Наказом начальника генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 17 жовтня 2023 року №481-РС солдата ОСОБА_4 , стрільця відділення охорони НОМЕР_2 взводу охорони НОМЕР_4 окремого зенітного дивізіону НОМЕР_5 зенітного ракетного полку повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_8 " Повітряних Сил Збройних Силу України звільнено з займаної посади та призначено до 3 окремої штурмової бригади 9 армійського корпусу сухопутних військ Збройних Сил України солдатом резерву 51 запасної роти, що підтверджується витягом з вказаного наказу (а.с.29 т.1).

Солдат ОСОБА_4 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 біля населеного пункту Орлівка Донецької області (с.Орлівка Покровського району Донецької області), що підтверджується сповіщенням №34 від 22 лютого 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_9 та свідоцтвом від 23 лютого 2024 року про смерть (а.с.30-31 т.1).

ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , а матір`ю дитини є ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 1 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Пунктом 1 ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1 – 3 пункту 2 ст.16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Пунктом 4 ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній станом на день загибелі ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_4 ) визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1 – 3 пункту 2 ст.16 цього Закону, належать, зокрема: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Частиною першою ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" установлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (ст.31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб").

Відповідно до частини другої ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Згідно з частиною третьою ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; г) дід і бабуся – при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Із наведених положень законодавства України випливає, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги за ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" мають, зокрема, діти загиблої особи, батьки загиблої особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі, жінка, з якою загибла особа проживала однією сім`єю, але вони не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, а також утриманці загиблої особи, але за умови, що вони є непрацездатними членами сім`ї такої особи (перелік осіб, які вважаються непрацездатними членами сім`ї, наведено у частині третій ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб").

За положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст.48 ЦПК України).

Системний аналіз ст.ст.51,175 ЦПК України свідчить про те, що саме на позивача покладений обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі. Натомість, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі №303/6418/19 зазначено, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц виснувано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі №761/23904/19 зауважив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору в спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Ураховуючи предмет спору та заявлену позивачем вимогу, залучення належного співвідповідача до участі у справі має принципове значення, оскільки це пов`язано також і з обранням належних та ефективних способів захисту прав, на захист яких заявлено позов. Обраний спосіб захисту прав особи, яка наполягає на застосуванні судового захисту її цивільного права та інтересу, має відповідати характеру та природі спірних правовідносин.

Відповідачами до участі у справі залучені ОСОБА_2 (мати загиблого військовослужбовця) та ОСОБА_3 . Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що в разі встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та факту перебування на утриманні, ОСОБА_1 матиме права, які передбачені для членів сім`ї військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув. 

За змістом ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років захищають у суді відповідно їх батьки, як законні представники. 

Відповідно до п.1 частини першої ст.45 ЦПК України під час розгляду справи, крім прав та обов`язків, визначених ст.43 цього Кодексу, малолітня або неповнолітня особа має також такі процесуальні права, як безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 (син загиблого військовослужбовця) є малолітньою особою, він має здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки, зокрема, відповідача, тобто може бути відповідачем у цій справі, так як здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні особи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 , як матір, може бути лише законним представником малолітнього ОСОБА_5 , оскільки вона не має права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги за ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» після загибелі ОСОБА_4 , а тому є неналежним відповідачем у справі. Належним відповідачем у справі є ОСОБА_5 , оскільки згідно з Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_5 , як дитина загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , має власний матеріальний інтерес, а тому має бути самостійним відповідачем, а його мати ОСОБА_3 не має відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» власного матеріального інтересу, а може бути лише законним представником відповідача ОСОБА_5 , а не самостійним відповідачем. 

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач забезпечила інтереси малолітнього ОСОБА_5 , як особи, чиїх прав може стосуватися судове рішення, визначивши відповідачем його матір, як законного представника спростовуються змістом позовної заяви, оскільки у позові відповідачем зазначена саме ОСОБА_3 , а не ОСОБА_5 в особі законного представника матері ОСОБА_3 , що свідчить про те, що відповідачем у справі визначена саме ОСОБА_3 .

Покликання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції проявив надмірний формалізм, пославшись на неналежний склад відповідачів, як на достатню підставу для відмови у задоволенні позову, не може слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки незалученні до участі у справі особи як співвідповідачі за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, оскільки одноразова грошова допомога у разі загибелі військовослужбовця ділиться рівними частинами між усіма членами сім`ї, які мають право на виплату та звернулися за нею. 

Решта доводів апеляційної скарги зводиться до помилкового тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у відповідності до положень ст.89 ЦПК України.

Оскільки рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні. Відповідно до положень ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Йовдієм Дмитром Васильовичем, залишити без задоволення.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча Судді: