Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/333/26
Провадження №2/338/550/26
29 квітня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О. О., секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши підготовчому судовому засіданні в залі суду селища Богородчани цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на домоволодіння,
в с т а н о в и в :
06 березня 2026 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок садибного типу, загальною площею 69,9 кв.м, господарчі будівлі та споруду, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Горохолина Івано-Франківського району Івано-Франківської області померла її (позивачки) чоловік - ОСОБА_7 , про що складено відповідний актовий запис №25 від 09 серпня 2007 року, який був зареєстрований і проживав у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
Зазначений будинок мав статус колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7 .
Вона (позивачка), як дружина померлого є єдиною особою з якою проживав та був постійно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщину вона (позивачка) прийняла фактом спільного проживання. Ніхто інший у встановлений законом строк до нотаріуса не звертався, тому є єдиною спадкоємицею за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 .
Вказує, що відповідно до виписки з погосподарської книги № 7 за 1991-1995 роки до складу осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 03 січня 1992 року входили: ОСОБА_7 , 1938 року народження - голова домогосподарств; ОСОБА_1 , 1945 року народження - дружина, ОСОБА_3 , 1968 року народження – син; ОСОБА_2 , 1970 року народження – син; ОСОБА_8 , 1964 року народження – дочка; ОСОБА_9 , 1983 року народження – онука; ОСОБА_10 , 1989 року народження - онука.
ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не претендують на спадкове майно і в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Таким чином вона залишилась єдиним спадкоємцем. 
Вона (позивачка) прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки.
Після смерті чоловіка ОСОБА_7 залишилася спадщина, яка складається із земельних ділянок, які позивачка отримала у спадщину та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належав членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7 . На звернення позивачки до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Любінець О. П. для видачі їй свідоцтва на спадщину за законом на вищезазначене домоволодіння після смерті її чоловіка ОСОБА_7 було відмовлено. Нотаріус мотивувала це тим, що неможливо встановити всіх співвласників колгоспного двору та їх частки у житловому будинку, та рекомендувала звернутися до суду. 
На підставі наведеного просила визнати за нею право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , як на спадкоємця за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 .
Позивачка у судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Левкун Т. В. подала заяву про розгляд справи у відсутності позивачки та зазначила, що вимоги позову позивачка підтримує та просить їх задовольнити.
Представник відповідача - Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, у поданій заяві вимоги позову визнав, просив проводити розгляд справи у його відсутності.
Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у підготовче судове засідання не з`явилися. Подали до суду письмові пояснення про визнання ними позову та вказали, що не претендують на даний будинок та просять визнати за позивачкою право власності на вказане домоволодіння.
Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось.
Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги, що відповідач позовні вимоги визнає, підстав для відмови у прийнятті визнання позову судом не встановлено, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити.
Відповідно до матеріалів справи предметом спору є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За матеріалами справи судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Горохолинської сільської Ради Народних Депутатів від 03 січня 1992 року житловий будинок в цілому за адресою: АДРЕСА_1 , мав статус колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_7 на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Богородчанської районної Ради №178 від 08 серпня 1990 року.
Відповідно до виписки з погосподарської книги № 7 за 1991-1995 роки до складу осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 03 січня 1992 року входили: ОСОБА_7 , 1938 року народження - голова домогосподарств; ОСОБА_1 , 1945 року народження - дружина, ОСОБА_3 , 1968 року народження – син; ОСОБА_2 , 1970 року народження – син; ОСОБА_8 , 1964 року народження – дочка; ОСОБА_9 , 1983 року народження – онука; ОСОБА_10 , 1989 року народження – онука.
Згідно з довідкою виданою Горохолинською сільською радою Богородчанського району Івано-Франківської області № 1366 від 06 серпня 2018 року, на день смерті ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_1 , проживали та були зареєстровані: дружина - ОСОБА_1 , 1945 року народження.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.
Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.
З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.
Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.
Згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17,18 Закону "Про власність" (697-12) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.
Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення по господарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.
Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.
Виходячи із Правової позиції, викладеної в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-350цс15 - згідно з частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є помилковим.
Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.
У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.
В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 69 років, помер ОСОБА_7 , про що 09 серпня 2007 року зроблено відповідний актовий запис № 25 та Горохолинською сільською радою Богородчанського району Івано-Франківської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.5).
Після смерті ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. 1216, 1218, 1261 ЦК України відкрилася спадщина за законом, оскільки заповітів ОСОБА_7 не складав, що зазначено в Інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори).
До спадкоємців першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , згідно вимог ст. 1261 ЦК України відносилися ОСОБА_1 , - дружина спадкодавця та його діти: ОСОБА_3 , 1968 року народження – син; ОСОБА_2 , 1970 року народження – син; ОСОБА_11 , 1964 року народження – дочка.
З матеріалів справи встановлено, що на час припинення колгоспного двору ОСОБА_7 (голова), ОСОБА_1 (дружина) та діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , та онуки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , були власниками будинковолодіння, тобто їм належало на праві особистої власності спірне домоволодіння як членам колишнього колгоспного двору. Головою колгоспного двору був ОСОБА_7 , а діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , та онуки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , як члени колишнього колгоспного двору своєї частки у вказаному майні не виділяли. 
ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 27 березня 2026 року подали до суду письмові пояснення про визнання ними позову та вказали, що не претендують на даний будинок та просять визнати за позивачкою право власності на домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Позивачка прийняла згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_7 , оскільки вона на день смерті спадкодавця проживала разом з ним у житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні підтверджено, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно, мав статус колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7 , якому на день його смерті на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Горохолинської сільської Ради народних депутатів 03 січня 1992 року, зареєстрованого у Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 03 січня 1992 року в реєстрову книгу 1 за №141, належало право на майно колгоспного двору.
Даними технічного паспорту підтверджується, що до складу домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , входять: житловий будинок, сарай, сарай, гараж, убиральня, криниця, огорожа.
Відповідно до довідки Івано-Франківського ОБТІ від 23 січня 2026 року №7, домоволодіння АДРЕСА_2 , станом на 03.01.1992 року (час проведення технічної інвентаризації) до складу домоволодіння входили: житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою «А», загальною площею 68,7 кв.м, житлова площа 38,9 кв.м, сарай позначений літерою «Б», площею 28,6 кв.м., сарай позначений літерою «В», площею 20,7 кв.м., гараж позначений літерою «Г», площею 14,6 кв.м., криниця, позначена №1, площею 8,0 м.п.
Станом на 29.01.2026 року (момент здійснення поточної інвентаризації) до складу домоволодіння входили: житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою «А», загальною площею 69,9 кв.м, житлова площа 49,1 кв.м, сарай позначений літерою «Б», площею 28,6 кв.м., сарай позначений літерою «В», площею 20,7 кв.м., гараж позначений літерою «Г», площею 22,8 кв.м., вбиральня позначена літерою «Д», площею 1,1 кв.м., криниця, позначена №1, площею 8,0 м.п., огорожа, позначена №2, площею 54,5 кв.м. Загальна площа житлового будинку позначеного літерою «А» зменшена на 1,2м2, а житлова площа збільшена на 10,2м2 за рахунок зміни опалювальних приладів та переобладнання, що відповідно до пункту №1 в «Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №406. Свідоцтво про право власності на цілий житловий будинок видане Горохолинською сільською радою 03 січня 1992 року, на підставі рішення Богородчанської районної Ради від 08 серпня 1990 року №178. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 03.01.1992 року, реєстровий запис №141, книга №1.
Відповідно до постанови №43/02-31 приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Любінець О. П. від 23 лютого 2026 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_7 , оскільки неможливо встановити всіх співвласників колгоспного двору та їх частки у житловому будинку, та рекомендувала звернутися до суду.
Крім того, у судовому засіданні доведено належними і допустимими доказами, що позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_7 .
ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 27 березня 2026 року подали до суду письмові пояснення про визнання ними позову та вказали, що не претендують на даний будинок та просять визнати за позивачкою право власності на домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).
Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).
Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Таким чином, з огляду на те, що у судовому засіданні повністю доведені належними і допустимими доказами всі обставини, на які позивачка посилалася як на підставу заявленої вимоги, а також взявши до уваги те, що позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , врахувавши позицію представника відповідача та третіх осіб, згідно якої вони повністю визнали позов, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявленої вимоги шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.
На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76, 77-80, 81, 82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2026 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: Богородчанська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, адреса місцезнаходження: 77701, Івано-Франківська область Івано-Франківський район селище Богородчани, вулиця Шевченка, 66, ЄДРПОУ 04357035.
Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Третя особа: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Суддя