Справа № 710/1989/25 Провадження № 2/710/155/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.05.2026 м. Шпола
Шполянський районний суд Черкаської області в складі: 
головуючого - судді Сивоконя С.С.,
за участі секретарів судового засідання – Шпиці О.Е.,
представника позивача, прокурора Звенигородської окружної прокуратури – Руденко Н.В.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, у залі суду цивільну справу за позовом Першого заступника Звенигородської окружної прокуратури Плетінь Ольги Олексіївни і інтересах держави в собі Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, Черкаської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку регресу
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
До Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 завдану внаслідок незаконного звільнення працівника шкоду у сумі 89 443,20 грн.
Аргументи учасників справи.
Свій позов позивач обґрунтовує тим, що рішенням Калинопільського районного суду Черкаської області від 29.04.2025 у справі № 698/741/24 частково задоволено позов ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) до Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, третя особа ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , Відповідач) про поновлення на роботі та виплату компенсації за вимушений прогул, моральної шкоди, завданої незаконним звільненням. Рішенням суду ОСОБА_2 поновлено на посаді сестри господині Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату та стягнуто з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 94 130,19 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та судові витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 10 000 грн. Постановою Черкаського апеляційного суду від 11.09.2025 у справі № 698/741/24 частково змінено рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 29.04.2025 в частині дати поновлення ОСОБА_2 на посаді сестри господині Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату та суми стягнення на її користь, зокрема вирішено стягнути з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату (надалі - Інтернат) на користь ОСОБА_2 71 443,20 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначених без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів та судових витрат на правничу допомогу в сумі 8 000 грн та судового збору у розмірі 2 523, 29 грн. В решті рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 29.04.2025 залишено без змін. Так, судами встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді сестри-господині Інтернату, але її було незаконно звільнено 31.07.2024 наказом директора Інтернату № 25/01-05, на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з систематичним невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме - невмілим керуванням ввіреним підрозділом, створенням нездорового клімату серед молодшого медичного персоналу. Зазначений вище незаконний наказ про звільнення ОСОБА_2 видано директором Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату ОСОБА_1 , що встановлено рішенням суду. Згідно з випискою Державної казначейської служби України щодо Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату від 22.10.2025 на виконання вищезазначеного рішення суду у справі № 698/741/24 проведено оплату шляхом безспірного списання з інтернату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 55 011, 26 грн на користь ОСОБА_2 , 3 572,16 грн військового збору, 12 859, 78 грн податку на доходи фізичних осіб, 8000 грн на оплату правничої допомоги та 10 000 грн моральної шкоди на користь ОСОБА_2 , що в загальному становить 89 443, 20 грн. Наразі, Відповідачем збитки у зв`язку із незаконним звільненням ОСОБА_2 в добровільному порядку не відшкодовано, що стало підставою для звернення до суду для їх стягнення у порядку регресу.
Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 31.12.2025 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити 
Представник Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації у судове засіданні не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник Черкаської обласної ради у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до наступного.
Відповідно до копії рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 29.04.2025 у справі №698/741/24 позов ОСОБА_2 до Державної установи Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат, третя особа ОСОБА_1 про поновлення на роботі та виплату компенсації за вимушений прогул і моральної шкоди, завданої незаконним звільненням задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді сестри господині Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з 02.08.2024. Стягнуто з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.08.2024 по 29.04.2025 у розмірі 94130 (дев`яносто чотири тисячі сто тридцять) грн. 19 (дев`ятнадцять) коп., визначений без утримання податків, зборів, інших обов`язкових платежів, моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. Допущено негайне виконання рішення суду у частині поновленні на роботі та стягненні суми середнього заробітку за один місяць (а.с.9-16).
Згідно із копії постанови Черкаського апеляційного суду від 11.09.2025 у справі №698/741/24, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2025 року змінено в частині дати поновлення ОСОБА_2 на посаді сестри-господині Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з 02 серпня 2024 року на 03 серпня 2024 року; в частині стягнення середнього заробітку, стягнувши з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 серпня 2024 року по 29 квітня 2025 року у розмірі 71443,20 грн, визначений без утримання податків, зборів, інших обов`язкових платежів, та судові витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 8000 грн. Стягнуто з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь держави судовий збір в розмірі 2523,29 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 807,50 грн. В решті рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2025 року залишено без змін (а.с.16 зворот-21 зворот). 
Звенигородською окружною прокуратурою в ході моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень було направлено листа із запитом про виконання судового рішення Мокрокалигірському психоневрологічному інтернату у справі 698/741/24 (а.с.22-23).
Згідно з відповіддю Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної державної адміністрації № 330/01-13 від 05.11.2025, наданою на адресу Звенигородської окружної прокуратури, на виконання рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області щодо поновлення на посаді сестри господині ОСОБА_2 та відшкодування їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 22.10.2025 з рахунку установи № UA948201720344261001200047185 у Державній казначейській службі України було примусово списано грошові кошти на загальну суму 89 443,20 грн, з яких: 71 443,20 грн — середній заробіток за час вимушеного прогулу, 10 000,00 грн — моральна шкода та 8 000,00 грн — витрати на правничу допомогу; до вказаного листа також долучено копії відповідної банківської виписки про списання коштів, наказів про звільнення та поновлення працівника на посаді, розпорядження про призначення директора інтернату ОСОБА_1 , його посадової інструкції, чинного положення про установу, а також копії судових рішень у справі № 698/741/24 (рішення суду від 29.04.2025 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 11.09.2025 року) (а.с.23 зворот). 
Згідно із переліком додатків до вказаного листа, на підтвердження викладених обставин надано копію банківської виписки про списання коштів з рахунку Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, копії наказів про звільнення та поновлення ОСОБА_2 на посаді сестри господині, копію розпорядження про призначення директора інтернату ОСОБА_1 та копію його посадової інструкції, копію чинного положення про Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат, а також копії судових рішень у справі № 698/741/24, а саме: рішення суду від 29.04.2025 та постанови Черкаського апеляційного суду від 11.09.2025 (а.с.24-41).
Відповідно до листа Звенигородської окружної прокуратури адресованим Черкаській обласній раді, повідомляється про набрання законної сили судовим рішенням у справі № 698/741/24 щодо поновлення на роботі ОСОБА_2 та стягнення на її користь середнього заробітку за вимушений прогул і збитків, у зв`язку з чим прокуратура просить надати інформацію про те, чи вживалися заходи щодо стягнення з директора інтернату ОСОБА_1 у порядку регресу сплачених установою коштів, а також просить невідкладно надіслати копії документів на підтвердження повного виконання цього судового рішення (платіжних доручень, доказів сплати податків та ЄСВ), документів про добровільне відшкодування директором збитків та копії розпоряджень про його призначення разом із контрактом за 2022–2025 роки (а.с.42-44).
Згідно з відповіддю Черкаської обласної ради № 01-32/1001 від 11.11.2025, наданою на адресу Звенигородської окружної прокуратури, повідомлено, що обласна рада не зверталася та не планує звертатися до суду щодо стягнення з директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату ОСОБА_1 коштів у порядку регресу на виконання судового рішення у справі № 698/741/24, оскільки функції з галузевого управління інтернатом делеговано Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, який є головним розпорядником бюджетних коштів, а сам інтернат є самостійною юридичною особою публічного права на власному балансі, яка самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями; також зазначено, що обласна рада не володіє документами про виконання судового рішення та добровільне відшкодування збитків директором. Згідно з переліком додатків до вказаного листа, на виконання вимог прокуратури надано засвідчені копії таких документів: рішення Черкаської обласної ради від 02.12.2022 № 15-6/VIII «Про призначення ОСОБА_4 на посаду директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату»; Контракту з керівником підприємства спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Черкаської області від 09.12.2022 (строком на 2 роки з 09.12.2022 до 09.12.2024); розпорядження голови Черкаської обласної ради від 25.11.2024 № 349-р «Про звільнення ОСОБА_5 »; розпорядження голови Черкаської обласної ради від 02.12.2024 № 364-р «Про призначення виконувачем обов`язків директора ОСОБА_6 » (а.с.44 зворот-53). 
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються Законом України «Про прокуратуру». Так, положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Аналогічні норми містить ч. 4 ст. 56 ЦПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.
З системного аналізу положень ч. 4 та ч. 5 ст. 56 ЦПК України, абзац. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Відповідно до Указу Президента України за №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України за №2102-IX від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації на всій території України з 24.02.2022 року запроваджено воєнний стан. Повномасштабне вторгнення країни-агресора та введення в Україні правового режиму воєнного стану об`єктивно зумовило виникнення складної економічної ситуації, необхідності секвестрування бюджету та потреби безпрецедентно значних фінансових ресурсів. У таких умовах пріоритетними є питання захисту інтересів держави у тому числі шляхом стягнення збитків, завданих бюджету виплатами за рішенням суду про стягнення коштів.
Прийняття незаконного наказу директором Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненком І.М. та безпідставне звільнення працівника зумовило понесення грошових витрат інтернатом.
Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат є неприбутковою організацією та утримується за рахунок коштів обласного бюджету. Засновником інтернату є Черкаська обласна рада, а головним розпорядником бюджетних коштів Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації.
Видатки обласного бюджету, що закладені на фінансування діяльності Мокрокалигірського психоневрологічного визначені інтернату, на інші, аніж ст. 91 БК України цілі, призводять до зменшення матеріальної складової фінансового-господарської діяльності інтернатного закладу та може стати причиною відсутності належного фінансування забезпечення виконання основних напрямів його діяльності. Відповідно не повернення вказаних коштів добровільно негативно впливає на дохідну частину місцевого бюджету, як наслідок порушує економічні інтереси держави.
У зв`язку із виплатою Мокрокалигірським психоневрологічним інтернатом на виконання судового рішення у справі за №698/741/24 середнього заробітку за час вимушеного прогулу звільненій ОСОБА_2 та пов`язаних з цим платежів в загальному розмірі 89443,20 грн., у Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації як головного розпорядника бюджетних коштів, та Черкаської обласної ради, як засновника інтернатного закладу, виникло право регресної вимоги про стягнення вказаної суми з відповідача. Однак, Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації та Черкаська обласна рада самостійно з позовом до суду не зверталися.
Звенигородською окружною прокуратурою до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації та до Черкаської обласної ради скеровано листи щодо наміру вжиття відповідних заходів, у тому числі і у судовому порядку, з метою стягнення із ОСОБА_1 коштів, виплачених ОСОБА_2 в результаті її незаконного звільнення із займаної посади. 
Листом від 14.11.2025 року за №740/09 Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації проінформував окружну прокуратуру, що Департаментом, як головним розпорядником бюджетних коштів, у якого виникло право регресної вимоги до директора інтернату Мартиненка І.М. у зв`язку із обмеженим фінансуванням Департамент не звертався до суду із відповідною позовною заявою та не заперечує проти вирішення Звенигородською окружною прокуратурою питання про пред`явлення позову на захист інтересів держави (а.с.51 зворот).
Згідно з відповіддю Черкаської обласної ради № 01-32/1001 від 11.11.2025, наданою на адресу Звенигородської окружної прокуратури, повідомлено, що обласна рада не зверталася та не планує звертатися до суду щодо стягнення з директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату ОСОБА_1 коштів у порядку регресу на виконання судового рішення у справі № 698/741/24, оскільки функції з галузевого управління інтернатом делеговано Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, який є головним розпорядником бюджетних коштів, а сам інтернат є самостійною юридичною особою публічного права на власному балансі, яка самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями; також зазначено, що обласна рада не володіє документами про виконання судового рішення та добровільне відшкодування збитків директором.
Не звернення Департаментом соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації та Черкаською обласною радою до суду із позовом про стягнення із директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату в порядку регресу виплачених незаконно звільненому працівнику коштів свідчить про бездіяльність уповноваженого на захист інтересів держави органу та є достатньою підставою для представництва інтересів держави прокурором.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі за №912/2385/18 прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Витрачання з бюджету коштів на виплату ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу та інших виплат, які пов`язані із її незаконним звільненням порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора, який звернувся з даним позовом до суду враховуючи, що уповноважені органи самостійно не вжили достатніх заходів, у тому числі і шляхом звернення до суду з відповідним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди, що свідчить про їх бездіяльність, а тому вказані обставини, відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підтверджують наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі зазначеного позову.
Так, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Зі місту ст. 1191 ЦК України слідує, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Таким чином, законодавець визначив право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких, звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону. Посадова особа, що винна у незаконному звільненні працівника, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 20.05.2020 року у справі за №401/1387/17-ц, від 11.04.2018 року у справі за №161/6047/16-ц, від 20.06.2019 року у справі за 3462/8925/14, від 03.10.2018 року у справі за 3591/8512/15-ц.
Крім того, Верховний суд у постанові від 12.07.2023 року у справі за №663/1169/20 вказував на те, що обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу покладається на винних осіб, за наказом або розпорядженням яких, звільнення здійснене з порушенням закону. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.
Згідно ч. 1 ст. 130 КЗпП України - працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України - працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.
У ст. 237 КЗпП України визначено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.
Згідно п. 20 вказаної постанови право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою суми третій особі і з цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.
Відповідно до п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 11.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст. 134 КЗпП України та нової редакції ст. 237 КЗпП України (з 11.04.1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.
В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям, їх працівниками» роз`яснено, що розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності.
У п. 8, абзац 101 зазначено, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 і ст. 237 КЗпП матеріальна відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому, у випадках, коли незаконне звільнення або незаконне переведення мало місце за рішенням колегіального органу, керівник цього органу може нести зазначену матеріальну відповідальність в тому разі, коли рішення було прийняте внаслідок його винних протиправних дій.
Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 року у справі за №917/1345/14 зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Так, під час розгляду зазначеної справи судом встановлено, що рішенням Калинопільського районного суду Черкаської області від 29.04.2025 у справі №698/741/24 позов ОСОБА_2 до Державної установи Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат, третя особа ОСОБА_1 про поновлення на роботі та виплату компенсації за вимушений прогул і моральної шкоди, завданої незаконним звільненням задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді сестри господині Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з 02.08.2024. Стягнуто з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.08.2024 по 29.04.2025 у розмірі 94130 (дев`яносто чотири тисячі сто тридцять) грн. 19 (дев`ятнадцять) коп., визначений без утримання податків, зборів, інших обов`язкових платежів, моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. Допущено негайне виконання рішення суду у частині поновленні на роботі та стягненні суми середнього заробітку за один місяць. Постановою Черкаського апеляційного суду від 11.09.2025 у справі №698/741/24, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2025 року змінено в частині дати поновлення ОСОБА_2 на посаді сестри-господині Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з 02 серпня 2024 року на 03 серпня 2024 року; в частині стягнення середнього заробітку, стягнувши з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 серпня 2024 року по 29 квітня 2025 року у розмірі 71443,20 грн, визначений без утримання податків, зборів, інших обов`язкових платежів, та судові витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 8000 грн. Стягнуто з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь держави судовий збір в розмірі 2523,29 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 807,50 грн. В решті рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2025 року залишено без змін.
Таким чином, вказаними рішеннями встановлено факт незаконного звільнення працівника. Встановлений судом факт свідчить про вину особи, яка уповноважена на звільнення працівника.
Отже, службова (посадова) особа, в даному випадку відповідач по справі, який видав накази про звільнення ОСОБА_2 , які у подальшому було визнано незаконними та скасовано в судовому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат. При цьому, обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної зазначеному органу у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, покладається на винну службову особу, за наказом або розпорядженням якої звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.
Зважаючи на встановлені судом обставини, зокрема, доведеність факту незаконності звільнення, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач видав наказ про звільнення працівника, який в подальшому було скасовано, то у нього виник обов`язок відшкодувати завдану таким звільненням шкоду у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат.
Відтак, оскільки станом на час звернення позивача до суду, позивачами не вживались належні заходи, спрямовані на стягнення з відповідача коштів для покриття шкоди, завданої територіальній громаді незаконним звільненням працівника, в прокурора наявні повноваження для представництва інтересів держави в суді в силу положень ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.05.2018 року у справі за №156/722/16-ц. А відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника в сумі 89443,20 грн. з відповідача підлягають задоволенню.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, у зв`язку з чим звільняється від сплати судового збору, сплачений позивачем судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. 131-1 Конституції України, Законом України "Про прокуратуру", ст. ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. ст. 130, 134, 136, 237 КЗпП, ст. ст. 2, 13, 76 - 81, 141, 200, 206, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354 - 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Новомиргородським РВ УМВС України в Кіровоградській області 17.12.1997) завдану внаслідок незаконного звільнення працівника шкоду у розмірі 89 443,20 грн (вісімдесят дев`ять тисяч чотириста сорок три гривні 20 копійок), зарахувавши їх на спеціальний рахунок обласного бюджету: UA118999980314090544000023001, отримувач: ГУК у Черк.обл./ Черк.обл./ 24060300, код: 37930566, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), код класифікації доходів бюджету: 24060300, найменування ККДБ: Інші надходження.
Судові витрати в сумі 2422,40 грн. компенсувати за рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Шполянського
районного суду С.С. Сивокінь

Повний текст рішення складено 22.05.2026