Справа № 626/1029/26
Провадження № 3/626/317/2026

ПОСТАНОВА
Іменем України
04.05.2026 року м. Берестин

Суддя Берестинського районного суду Харківської області Дудченко В.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Берестинського РВП ГУНП в Харківській області у відношенні: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 тимчасово не працює, щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.130 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В :
Згідно протоколу серії ЕПР 1 №620058 від 20.03.2026 року, ОСОБА_1 20.03.2026 року о 20.20год. в с.Піщанка м.Берестинського району Харківської області, будучи власником транспортного засобу Деу СЕНС д.н. НОМЕР_1 , передав право керування вказаним транспортним засобом гр. ОСОБА_2 , котрий керував вказаним автомобілем, перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей та обличчя. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9г ПДР України, а саме передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Адвокат ОСОБА_1 – Халупко С.В. в судовому засідання надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що адміністративна справа стосовно останнього підлягає закриттю у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами, відсутність доказів про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про стан водія ОСОБА_2 , а також відсутність того, що ОСОБА_2 перебував саме в стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
В зв`язку з чим просив закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В судовому засіданні захисник в своїх усних висловлюваннях послався на та зачитав дані пояснення та просив прийняти їх до уваги.
Особа, стосовно якої склали даний протокол також підтримав свого захисника, пославшись на доводи та факти, викладені захисником.
Заслухавши пояснення та дослідивши надані суду матеріали справи у їх сукупності, приходжу до висновку, що провадження у справі слід закрити за відсутністю в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності складу правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наступних підстав.
Відповідно до положення ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст.7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.
I.Фактичні обставини справи та позиція ОСОБА_1 .
 
ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується, а викладені в протоколі обставини не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. З протоколу серії ЕПР1 № 620058 вбачається, що працівник поліції не стверджує про безпосереднє керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Навпаки, зміст протоколу фактично свідчить про те, що за кермом перебувала інша особа — ОСОБА_2 . Саме щодо ОСОБА_2 зазначені ознаки можливого алкогольного сп`яніння та саме він, за версією поліції, відмовився від проходження огляду. Отже, об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення не полягає у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння або у відмові від огляду, а зводиться лише до припущення про те, що він нібито передав керування особі, яка мала ознаки сп`яніння.
Разом з тим, для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння, орган поліції зобов`язаний довести не формальну належність автомобіля ОСОБА_3 , а наявність усіх елементів складу правопорушення. Необхідно довести, що ОСОБА_1 дійсно передав керування конкретній особі; що на момент такої передачі ця особа вже перебувала у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; що ОСОБА_1 знав або за обставинами справи об`єктивно повинен був знати про такий стан; що факт сп`яніння водія підтверджено належними доказами, а не лише суб`єктивним спостереженням працівника поліції після зупинки транспортного засобу.
У цій справі такі обставини не доведені. ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля, а матеріали справи не містять беззаперечного доказу того, що саме він приймав рішення про допуск ОСОБА_2 до керування в умовах очевидного для нього стану сп`яніння. В матеріалах відсутні пояснення свідків, які б підтверджували, що ОСОБА_1 бачив у ОСОБА_2 будь-які ознаки сп`яніння до початку руху або до моменту керування автомобілем. Так само відсутні докази спільного вживання алкоголю, конфлікту, розмови між ними щодо стану водія, відеофіксації моменту фактичної передачі ключів або моменту посадки ОСОБА_2 за кермо. За таких умов обвинувачення ґрунтується не на фактичних даних, а на припущенні.
II.Відсутність доказів того, що ОСОБА_1 перебував за кермом або виконував функції водія
Стаття 130 КУпАП передбачає відповідальність за діяння, пов`язані саме з керуванням транспортними засобами у стані сп`яніння, передачею керування особі у стані сп`яніння, а також відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду. У цій справі принципове значення має те, що ОСОБА_1 не був водієм у розумінні фактичного керування транспортним засобом. Він не перебував за кермом, не здійснював рух транспортного засобу, не виконував дій, пов`язаних із керуванням, не відмовлявся від огляду та не проходив огляд на стан сп`яніння.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за: «Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Із наведеного змісту норми випливає, що для інкримінування саме передачі керування необхідно довести не просто факт перебування власника автомобіля поруч із транспортним засобом або факт належності автомобіля цій особі, а саме усвідомлену передачу керування особі, яка на момент передачі вже перебувала у стані сп`яніння. У матеріалах справи немає належного доказу такого факту. Протокол містить лише формулювання поліцейського, однак не містить конкретного опису, яким саме чином він передав керування, коли саме це відбулося, хто це бачив, чи передавав він ключі, чи був присутній під час початку руху, чи мав можливість оцінити стан ОСОБА_2 до початку керування.
Сама по собі належність автомобіля ОСОБА_1 не утворює складу правопорушення за ст. 130 КУпАП. Закон не встановлює автоматичної відповідальності власника транспортного засобу за будь-які подальші дії особи, яка перебувала за кермом. Юридична відповідальність має індивідуальний характер, а тому суд повинен встановити персональну поведінку саме ОСОБА_1 , яка містить ознаки адміністративного правопорушення. У даному випадку така поведінка належними доказами не підтверджена.
III. ОСОБА_1 не було відомо про будь-які ознаки сп`яніння у ОСОБА_2 .
Навіть у разі встановлення факту перебування ОСОБА_2 за кермом автомобіля, це не є достатнім для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Для складу правопорушення у формі передачі керування особі, яка перебуває у стані сп`яніння, необхідно встановити, що ОСОБА_1 знав про такий стан або що ознаки цього стану були настільки очевидними, що він не міг їх не помітити. У матеріалах справи цього немає.
Протокол містить перелік ознак, які працівник поліції нібито виявив у ОСОБА_2 після зупинки або під час спілкування з ним: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук, повільна мова. Однак такі ознаки були зафіксовані суб`єктивно працівником поліції вже під час оформлення матеріалів. У матеріалах справи відсутні докази, що ці ознаки існували до початку керування транспортним засобом, були очевидними для ОСОБА_1 , сприймалися ним особисто або були йому повідомлені. Немає жодного доказу, що ОСОБА_1 перебував у таких умовах, за яких він міг оцінити стан ОСОБА_2 як стан алкогольного сп`яніння.
Особливо важливо, що наведені у протоколі ознаки не є тотожними встановленому стану алкогольного сп`яніння. Запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук або повільна мова можуть бути підставою для пропозиції пройти огляд, але самі по собі не доводять стан сп`яніння. Ці ознаки потребують перевірки у встановленому законом порядку. Якщо огляд не проведено, якщо результат приладу відсутній, якщо медичний висновок відсутній, то орган поліції не довів стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 . Відповідно, не доведено і ключову умову для відповідальності ОСОБА_1 — передачу керування саме особі, яка перебувала у стані сп`яніння.
Неможливо покласти на ОСОБА_1 обов`язок передбачати або встановлювати стан іншої особи краще, ніж це було встановлено самими працівниками поліції. Якщо поліція не довела стан сп`яніння водія належним способом, то твердження про те, що ОСОБА_1 мав знати про цей стан, є юридично неспроможним. За відсутності встановленого стану сп`яніння у водія відсутній і склад правопорушення щодо особи, якій інкримінується передача керування. 
З долученого відеозапису працівниками поліції, вбачається, що протягом усього часу складання відповідного протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 не одноразово стверджував про те, що йому не було відомо того факту, що водій ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. 
IV.Не встановлено, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння
 
Матеріали справи свідчать, що щодо ОСОБА_2 не було отримано результату огляду на стан алкогольного сп`яніння. У справі зазначено лише про відмову ОСОБА_2 від проходження огляду. Відмова особи від огляду може бути предметом окремої правової оцінки щодо цієї особи, однак вона не є автоматичним доказом того, що така особа фактично перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Відмова від огляду і встановлений стан сп`яніння — це різні юридичні категорії. Для ОСОБА_1 інкримінується не відмова ОСОБА_2 від огляду, а передача керування особі, яка нібито перебувала у стані сп`яніння. Тому саме стан сп`яніння ОСОБА_2 має бути доведений належними доказами. Вказаний факт випливає також з того, що на ОСОБА_2 складено відповідний протокол саме за порушення п.2.5 ПДР, а не за п.2.9.а ПДР України. 
Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться у встановленому порядку, а у разі незгоди особи з проведенням огляду на місці або з його результатами — у закладі охорони здоров`я. Огляд, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. У даній справі відсутній результат огляду ОСОБА_2 , відсутній медичний висновок, відсутні дані про концентрацію алкоголю, відсутній будь-який об`єктивний інструментальний показник. Отже, доказів фактичного стану алкогольного сп`яніння водія не надано.
Для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності неможливо підмінити доказ стану сп`яніння іншою обставиною — відмовою іншої особи від проходження огляду. Відмова ОСОБА_2 може мати процесуальне значення у справі щодо самого ОСОБА_2 , але не може автоматично створювати презумпцію винуватості ОСОБА_1 . Такий підхід суперечив би ст. 62 Конституції України, відповідно до якої особа не зобов`язана доводити свою невинуватість, а всі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Недоведеність вини особи, відповідно до ст. 9 КУпАП, свідчить про відсутність складу правопорушення.
Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
В силу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведення невинуватості.
Згідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23 рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, визначеного ч.1 ст.130 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді - не здобуто, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення - суд оцінює критично з наведених вище обставин.
В зв`язку з викладеним, слід закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. 
На підставі наведеного, керуючись ст. 7, ст. 10, ч. 1 ст. 130, ст. 247, ст. 266, ст. 278, ст. 280, ст. 283-285 КпАП України, -
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 , (протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №620058 від 20.03.2026 року) - закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду через Берестинський районний суд.

Суддя Дудченко В.О.