Справа № 161/4160/26 
Провадження № 2/161/3498/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: 
головуючого судді – Пахолюка А.М.
при секретарі – Корнійчук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей.
Свій позов мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі відповідачем з 14 жовтня 2007 року.
Від шлюбу у них народилося двоє дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.06.2024 року шлюб між ними було розірвано.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2024 року було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття.
Вказує, що 01.02.2026 року щомісяця відповідач оплачував згідно вище вказаного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області аліменти в розмірі 3000 грн. на обох дітей, а з 01.02.2026 року 3500 грн. на обох дітей.
На даний момент, позивач самостійно виховує та утримує дітей, у свою чергу відповідач лише сплачує мінімальний розмір аліментів, який не покриває усіх витрат на утримання дітей.
Зазначає, що діти мають проблеми з зубами, а тому потребують їх лікування та корекції, а саме: в період з 21.05.2024 року по 12.02.2026 року на лікування та видалення зубів сину ОСОБА_6 позивач витратила 1600 грн., а також було виготовлено апарат ортодонтичний на верхню щелепу вартістю 3000 грн. Всього на суму 4600 гривень.
Також, в період з 23.05.2024 року по 30.01.2025 року на лікування та видалення зубів мудрості доньці ОСОБА_7 позивач витратила 14 400 гривень.
09 грудня 2025 року доньці ОСОБА_7 було встановлено брекет систему на верхню та нижню щелепи, загальною вартістю 40 000 гривень.
Крім того, з 01.09.2025 року донька - ОСОБА_3 є студенткою медичного факультету денної форми навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб першого (бакалаврського) рівня Волинського нашонального університету імені Лесі Українки (IV рівень акредитації). Термін навчання: 3 01.09.2025 року по 30.06.2029 року. Вартість навчання за 2025/2026 навчальні роки становить 39 800 гривень.
Зазначає, що 18.08.2025 року кошти були позивачем перераховані доньці в сумі 18 000 грн. згідно квитанції № 52CT-2TM7-145K-7XE2 від 18.08.2025 року. 18.08.2025 року кошти в сумі 17900 гривень були сплачені ОСОБА_3 на рахунок Волинського національного технічного університету імені Лесі Українки, згідно платіжної інструкції № 65HH-0808-87K6-7364 від 18.08.2025 року. 08.01.2026 року позивачем були перераховані доньці кошти в сумі 17 900 гривень.  08.01.2026 року кошти в сумі 17 900 гривень були сплачені ОСОБА_3 на рахунок Волинського національного технічного університету імені Лесі Українки, згідно квитанції № 6PH6-M2TM-X2P1-AA2T від 08.01.2026 року.
Зазначає, що відповідач добровільно не хоче нести додаткові витрати на утримання дітей, відтак позивач змушена звернутись до суду з метою стягнення половини понесених витрат на навчання доньки та на лікування зубів дітей, окрім обов`язкових витрат на дітей, що становить 49 400 грн. (4600 грн. (витрати на лікування зубів ОСОБА_6 ) + 14400 грн. (витрати на лікування зубів ОСОБА_7 ) + 40000 грн. (витрати на встановлення брекет системи ОСОБА_7 ) +39800 грн. (витрати на навчання Олександри за 2025/2026 навчальні роки) = 98800 грн./2 = 49400 грн.).
На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дітей: доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в сумі 47100 грн. та сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в сумі 2300 грн.
Ухвалою суду від 04 березня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених самостійно нею витрат на лікування зубів дітей. Зазначає, що позивачем також не надано доказів медичної необхідності встановлення брекет системи доньці ОСОБА_3 . Вважає, що вимога позивача про стягнення додаткових витрат на навчання доньки також є безпідставною, оскільки оплата за навчання для здобуття освіти не є особливою обставиною, передбаченою ст. 185 СК України та є добровільним виявленням позивача, без погодження з відповідачем понесення таких витрат та їх розміру. Крім того, вказує, що відповідач має офіційний дохід, що становить у місяць 6699,00 грн., з яких відповідач сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі 3550 грн., відтак ОСОБА_2 не має фінансової можливості сплатити будь-які додаткові витрати, крім аліментів. Просить суд відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримують, просять суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача до початку судового засідання також подала заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача.
Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися по наявним матеріалам справи.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 14.10.2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Луцького міськрайоннного суду від 26.06.2024 року шлюб між ними було розірвано (а.с.10-12).
Від шлюбу у них народилося двоє дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-9).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2024 року було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.13-14).
Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Оцінюючи доводи позивача щодо понесених нею додаткових витрат на утримання дітей, суд зазначає наступне.
Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат за навчання неповнолітньої ОСОБА_3 за 2025/2026 навчальні роки в Волинському національному університеті імені Лесі Українки в розмірі 19900 грн. (загальна вартість навчання - 39800 грн./2), суд виходить з наступного.
Із матеріалів справи вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3 є студенткою медичного факультету денної форми навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб першого (бакалаврського) рівня Волинського національного університету імені Лесі Українки. Термін навчання: з 01.09.2025 року по 30.06.2029 року (а.с.31)
Згідно Договору про навчання у закладі вищої освіти (на умовах платної освітньої послуги) № 88 (мед) 2025с від 08.08.2025 року, укладеного між Волинським національним університетом імені Лесі Українки та ОСОБА_3 та її законним представником ОСОБА_1 , вартість навчання за 2025/2026 навчальний рік становить 39800 грн. (а.с. 32).
Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідний позов.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття.
Натомість, навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №569/6838/15-ц, № 336/1488/19 від 26.08.2020 року.
В даному випадку, на думку суду, витрати на навчання дитини викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, а у зв`язку зі здобуттям дитиною освітньо-кваліфікаційного рівня.
При цьому, позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність навчання дитини на комерційній основі при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти за державним замовленням (на бюджетній формі навчання), не наведено мотивів вибору вказаного освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також безпосереднього погодження такого вибору з батьком дитини та узгодження з ним питань фінансового характеру щодо навчання дитини у обраному закладі на контрактній формі навчання.
Відтак, витрати на навчання у вищому навчальному закладі не можна вважати витратами на дитину, що викликані особливими обставинами. Тому вказані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину у відповідності до вимог ст. 185 СК України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання ОСОБА_3 в розмірі 19900 грн., слід відмовити.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування зубів сина ОСОБА_4 в стоматологічній клініці в розмірі 2300 грн., та на лікування зубів доньки ОСОБА_3 та в розмірі 27200 грн., суд виходить з наступного.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Відповідно до частина 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Позивач в якості підстав для стягнення додаткових витрат зазначає, що в період з 21 травня 2024 року по 12 лютого 2026 року на лікування та видалення зубів сину ОСОБА_6 позивач витратила 1600 гривень, а також було виготовлено апарат ортодонтичний на верхню щелепу вартістю 3000 грн. Всього на суму 4600 грн.
Однак, аналізуючи надані позивачем письмові докази в підтвердження даних обставин, суд зазначає наступне.
Із приєднаних до матеріалів справи рахунків № 600006450 від 21.05.2024 р., № 600006479 від 24.05.2024 р., № 600007322 від 18.09.2024р., № 00009389 від 27.06.2025р. вбачається, що пацієнту ОСОБА_4 були надані стоматологічні послуги з лікування зубів, а саме: анестезія караульним шприцом та видалення рухомих постійних і молочних зубів стоматологічною клінікою «Оріс» на загальну суму 1600 грн., та згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) б/н від 12.02.2026р., ФОП ОСОБА_8 надав Замовнику - ОСОБА_4 послуги з виготовлення апарату ортодонтичного на верхню щелепу на суму 3000 грн. (а.с.15-19).
Однак, у зазначених документах позивач ОСОБА_1 не вказана як платник даних послуг, на них відсутній як підпис позивача, так і підпис дитини ОСОБА_4 як пацієнта, тому документи не є доказом оплати позивачем таких послуг, а містять лише інформаційний характер.
Також, позивач в якості підстав для стягнення додаткових витрат зазначає, що в  період з 23 травня 2024 року по 30 січня 2025 року на лікування та видалення зубів мудрості доньці ОСОБА_7 позивач витратила 14 400 гривень, а 09 грудня 2025 року доньці ОСОБА_7 було встановлено брекет систему на верхню та нижню щелепи, загальною вартістю 40 000 гривень.
В підтвердження вказаних обставин, позивач подала до суду рахунок № 00006470 від 23.05.2024 р. на суму 800 грн., рахунок № 00006537 від 04.06.2024 p. на суму 1400 грн., рахунок № 00006560 від 06.06.2024 р., на суму 1100 грн., рахунок № 00007321 від 18.09.2024 р. на суму 1200 грн., рахунок № 00007543 від 16.10.2024 р. на суму 1300 грн., рахунок № 00007630 від 29.10.2024 р. на суму 1200 грн., рахунок № 00007697 від 06.11.2024 р. на суму 1200 грн., рахунок № 00007856 від 27.11.2024 р. на суму 1200 грн., рахунок № 00008256 від 22.01.2025 p. на суму 2500 грн., рахунок № 00008315 від 30.01.2025 р. на суму 2500 грн., з яких вбачається, що стоматологічною клінікою «Оріс» були надані стоматологічні послуги з лікування зубів та видалення зубів ОСОБА_3 та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 09.12.2025 року, з якого вбачається, що ФОП ОСОБА_8 надав Замовнику - ОСОБА_3 послуги з встановлення брекет системи на верхню на нижню щелепи на суму 40000 грн. (а.с.20-30).
Проте, у зазначених рахунках, позивач також не вказана платником даних послуг, на них відсутній як підпис ОСОБА_1 , так і підпис дитини ОСОБА_3 як пацієнта,а тому такі рахунки не є доказом оплати вказаних послуг.
Крім того, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № б/н від 09.12.2025 року також не є доказом оплати таких послуг, а містить лише інформацію про вид наданих послуг і їх вартість, не підписаний замовником ОСОБА_3 , та в ньому не зазначено жодних відомостей про платника.
Таким чином, дані письмові документи не можуть вважатись належним доказом здійснення оплати наданих стоматологічних послуг саме позивачем, так як не свідчать про факт прийняття цих послуг замовником та їх оплату у визначеному законом порядку.
Будь-яких інших доказів (фіскальних чеків, банківських платіжок, квитанцій), які підтверджують оплату стоматологічних послуг на сина ОСОБА_6 в розмірі 4600 грн. та на донку ОСОБА_7 в розмірі 54400 грн. позивачем не надано.
Крім того, позивач не довела, що додаткові витрати на дітей понесені нею особисто та не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей, які вона планує понести в майбутньому.
Отже, суд критично ставиться до наведених доказів та не приймає їх як належні й допустимі для підтвердження заявлених вимог.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених нею самостійно додаткових витрат на потреби дітей, а тому, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 89, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст.180, 185 СК України, суд,
УХВАЛИВ :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач – ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Рішення в повному обсязі складено 15 травня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду      А.М. Пахолюк