ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/5919/26	Головуючий у 1-й інстанції Багрій Т.Я. 	
Провадження № 33/817/217/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.5 ст.126 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Швець Д.Ю. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 665 грн. 60 коп.

Згідно постанови ОСОБА_1 09 березня 2026 року о 19 год. 41 хв. в м.Тернопіль, по вул.Дружби, 1Б, керував транспортним засобом марки BMW X5, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п.2.1а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КупАП. 

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Швець Д.Ю. просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року та закрити провадження у справі. Свої вимоги мотивує тим, що:
суд першої інстанції не врахував положення Постанови Кабінету Міністрів України №340 та міжнародних домовленостей між Україною та Італією щодо взаємного визнання посвідчень водія, відповідно до яких іноземне посвідчення водія після реєстрації місця проживання в Україні є чинним протягом одного року;
матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що він не мав права керування транспортним засобом, а суд першої інстанції фактично визнав його винуватим лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення;
сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом вини особи. 

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 про те, що він постійно проживав у Республіці Італія, де отримав посвідчення водія, приїхав в Україну у зв`язку з мобілізацією і зараз проходить військову службу і для цього постійно використовує автотранспорт, 
доводи його захисника - адвоката Швеця Д.Ю., який підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити її з викладених у ній підстав та скасувати постанову, 
проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції в цьому випадку не дотримався вказаних вимог закону і залишив поза увагою, не встановивши обставин, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху і кваліфікації його дій за ч.5 ст.126 КупАП.
Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 610778 від 09 березня 2026 року; відеозаписи, що містяться на оптичному носію інформації – диску DVD-R; рапорт поліцейського взводу 2 роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області капрала поліції Зварич М.Т. від 10 березня 2026 року; копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №4305054 від 19 березня 2025 року; довідки інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП капітана поліції Бучак І. від 10 березня 2026 року.
Оцінивши зазначені докази, суд першої інстанції зробив висновок, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, є повністю доведеною.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком, оскільки наявні у справі матеріали не є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
Так, згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. Тобто за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Отже, для настання відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП має відбутися повторість вчинення правопорушення протягом року.
Згідно частин 1-3 ст.291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу. Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853, а саме в пункті 3 розділу І Загальних положень визначені терміни, що вживаються в цій Інструкції та мають такі значення, зокрема: повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).
Наявна в матеріалах справи копія постанови поліцейського у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП не містить відомостей про набрання нею законної сили (а.с.4).
Так, в оскаржуваній постанові суду міститься посилання на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №4305054 від 19 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, проте в даній копії постанови поліцейського відсутня відмітка про набрання постановою законної сили, а також відсутні будь-які інші відомості, з якими ст.291 КУпАП пов`язує набрання нею законної сили. Відсутня така інформація і в довідці інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП капітана поліції Бучак І. від 10 березня 2026 року.
Відсутність відомостей про те, чи набрала постанова за ч.2 ст.126 КУпАП законної сили, позбавляє суд можливості перевірити і визнати доведеними обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в частині того, що правопорушення вчинено повторно і має бути кваліфіковано саме за ч.5 ст.126 КУпАП.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Збирання доказів судом з власної ініціативи неминуче призведе до порушення права на справедливий суд, яке гарантовано ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

Обґрунтованими є також доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 не мав права керування транспортним засобом.
Так, відповідно до п. 30 Постанови Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року, посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення). 
Разом з тим п.32-2 зазначеної постанови передбачає, що у разі укладення міжнародного договору щодо взаємного визнання та обміну посвідчень водія такий обмін здійснюється відповідно до умов міжнародного договору.
20 липня 2020 року між Кабінетом Міністрів України та Урядом Італійської Республіки було укладено угоду про взаємне визнання та обмін посвідчень водія, яка набрала чинності 24 січня 2022 року.
Відповідно до ст. 2 цієї Угоди посвідчення водія, видане компетентними органами однієї держави, втрачає чинність для керування транспортними засобами на території іншої держави лише через один рік з дати реєстрації власником посвідчення свого місця проживання на території цієї держави.
З матеріалів справи вбачається, що посвідчення водія було видане ОСОБА_1 компетентними органами Італії 23 грудня 2025 року. При цьому подія, з приводу якої складено протокол про адміністративне правопорушення, мала місце 09 березня 2026 року. 
Як убачається з витягу з реєстру Луцької територіальної громади, ОСОБА_1 зареєстрував своє місце проживання на території України 31 березня 2026 року за адресою: АДРЕСА_1 . 
За таких обставин на момент вчинення події строк, протягом якого посвідчення водія, видане компетентними органами Італії, є чинним на території України, не сплив. 

Отже, матеріали справи не містять доказів, які би свідчили про відсутність у особи права керування транспортним засобом, а відтак доводи апеляційної скарги про закриття провадження є обґрунтованими, оскільки з матеріалів справи слідує, що в даному випадку склад адміністративного правопорушення, не доведений сукупністю належних і допустимих доказів, які би поза розумним сумнівом давали достатні підстави для беззаперечного висновку про винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні.
Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є не обґрунтованою і не відповідає вимогам ст. ст. 245, 280 КУпАП, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження в цій справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, оскільки наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення не доведено.
На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Швець Д.Ю. задовольнити.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя