УХВАЛА

12 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/11027/18 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д.,

розглянувши заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про відвід судді Верховного Суду Студенця В. І.

від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 
(головуюча - Ходаківська І. П., судді: Владимиренко С. В., Демидова А. М.)

у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
до: 1. ОСОБА_2 ,
2. ОСОБА_3 ,
3. ОСОБА_1 ,
4. ОСОБА_4 ,
5. ОСОБА_5 ,
6. ОСОБА_6 ,
7. ОСОБА_7 ,
8. ОСОБА_8 ,
9. ОСОБА_9 , 
10. ОСОБА_10 ,
11. ОСОБА_11 ,
12. ОСОБА_12 ,
13. ОСОБА_13 ,
14. ОСОБА_14 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське об`єднання закладів кооперативної освіти",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Національний банк України
про стягнення 76 295 559, 41 грн шкоди, заподіяної пов`язаними особами,

ВСТАНОВИВ: 

1. 09.03.2026 ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" з касаційною скаргою, в якій просила, зокрема, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 й залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 у цій справі.
2. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2026 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: Бакуліна С. В. - головуюча, судді: Кібенко О. Р., Студенець В. І.
3. 27.04.2026 Верховний Суд ухвалою відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 й призначив касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.06.2026. 
4. 07.05.2026 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшла заява про відвід судді Студенця В. І.
5. Заява мотивована наступним:
- Фондом було проаналізовано практику Верховного Суду у справах за позовами Фонду до пов`язаних осіб неплатоспроможних банків за весь період її існування (за майже 5 років) та виявлено, що окремі судді Верховного Суду систематично відмовляють в задоволенні вимог Фонду (залишають в силі рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Фонду гарантування, скасовують рішення про задоволення позовних вимог Фонду, а у випадку перебування у меншості - заявляють окремі думки про необхідність скасування позитивних для Фонду рішень судів попередніх інстанцій або необхідність залишення в силі негативних для Фонду судових рішень), зокрема і суддя Студенець В. І.;
- за весь час існування цієї категорії справ суддею Студенцем В. І. жодного разу не було ухвалено остаточного судового рішення на користь Фонду. При цьому, Фонд звертає увагу на те, що він не аналізує позиції, які були висловлені суддею Студенцем В. І., та не надає своїх оцінок цим позиціям, натомість звертає увагу на сам факт того, що за весь період існування судової практики у цій категорії справ вказаним суддею не було ухвалено жодного остаточного рішення про задоволення позовних вимог Фонду в цій категорії справ або про залишення в силі рішень судів попередніх інстанцій про задоволення вимог Фонду (аналогічна ситуація простежується із судовими рішеннями, ухваленими суддями Губенко Н. М. та Кондратовою І. Д.). Така ситуація наочно демонструє упереджене ставлення судді Студенця В. І., а також існування прямої залежності результатів розгляду справ в цій категорії від персонального складу колегії Верховного Суду, яка розглядає справу;
- упереджена позиція судді Студенця В. І., має суттєвий негативний вплив на цю категорію прав та, фактично, зводиться до повного та безумовного звільнення від відповідальності власників та керівників неплатоспроможних банків за розкрадання активів цих банків;
- з точки зору стороннього спостерігача ухвалені суддею Студенцем В. І. судові рішення у спорах за позовом Фонду до пов`язаних осіб неплатоспроможних банків за весь період існування судової практики в цій категорії свідчать про його упередженість та існування прямої залежності результатів розгляду справи від складу колегії Верховного Суду, яка буде розглядати справу.
6. За цих обставин Фонд просить відвести суддю Студенця В. І. від касаційного розгляду цієї справи.
7. 08.05.2026 Верховний Суд постановив ухвалу, у якій заяву Фонду визнав необґрунтованою, а справу передав на автоматизований розподіл для визначення судді для розгляду заяви Фонду про відвід судді Студенця В. І. від розгляду цієї справи.
8. 11.05.2026 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви Фонду про відвід судді Студенця В. І. від розгляду цієї справи визначено суддю Кондратову І. Д.
9. Верховний Суд розглянув заяву Фонду і не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.
10. Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 35, 36 ГПК України.
11. У силу положень частин другої та третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.
12. Відповідно до частини першої статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
13. Ці норми передбачають обов`язкові підстави для відводу (самовідводу) судді, але посилання на відповідну обставину повинно бути обґрунтованим, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
14. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
15. Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
16. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду; позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій, поведінки судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність; особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
17. При цьому особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).
18. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів:
- чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див. пункти 27, 28, З0 рішення у справі "Fey v. Austria" від 24.02.1993; пункт 42 рішення у справі "Wettstein v. Switzerland", №33958/96, ЄСПЛ 2000-ХІІ);
- чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі (пункт 64 рішення у справі "Бочан проти України", від 03.05.2007 №7577/02);
- окремо від поведінки суддів необхідно визначити, чи існували переконливі факти, які могли би викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 у справі "Газета "Україна-центр" проти України");
- чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (пункт 38 рішення у справі "Pullarv. United Kingdom" від 10.06.1996).
19. З аналізу підпункту 5 частини першої статті 35 ГПК України та статті 6 Конвенції вбачається, що особиста неупередженість судді є презумпцією, законодавством не встановлюється вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність та упередженість судді, однак такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді згідно з підпунктом 5 частини першої статті 35 ГПК України, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
20. Істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже об`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
21. Тож доводи Фонду, наведені у пункті 5 ухвали, по суті зводяться до лише незгоди з ухваленими Верховним Судом за участю судді Студенця В. І. постановами, висловленими ним окремими думками, тоді як норми частини четвертої статті 35 ГПК України визначають, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу.
22. Рішення або окрема думка в іншій справі, висловлена публічно думка щодо юридичного питання (правова оцінка), висловлена, зокрема, і у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ згодом.
23. Звідси сама по собі незгода Фонду з постановами Верховного Суду, ухваленими за участю судді Студенця В. І., і висловленими ним окремими думками не свідчить про упередженість, необ`єктивність чи заінтересованість цього судді та відповідно до названих вище норм ГПК України не є підставою для його відводу від розгляду цієї справи. Водночас інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Студенця В. І., Фонд не навів.
24. Оскільки наведені Фондом доводи не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді Студенця В. І. та могли би бути підставою для його відводу у розумінні статей 35, 36 ГПК України, то у задоволенні заяви Фонду слід відмовити.

Керуючись статтями 35, 36, 38, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відвід судді Верховного Суду Студенця В. І. від розгляду справи № 910/11027/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова