ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

14 травня 2026 року      м. Чернівці  справа № 725/6690/25
провадження №22-ц/822/406/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Черновська А.К.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 24 грудня 2025 року та на ухвалу Чернівецького районного суду м.Чернівців від 5 березня 2026 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів.
Позов обґрунтовано наступним. Позивач є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З матір`ю сина ОСОБА_1 шлюб було розірвано 05.12.2018 р. за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців.
Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29.11.2021 р. з позивача стягнуто аліменти на утримання сина на користь відповідачки в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач зазначає, що з 2 грудня 2024 року син ОСОБА_3 виїхав на місце проживання до батька у Великобританію і постійно проживає з ним по даний час, що підтверджується відповіддю Державної прикордонної служби від 10.04.2025 р. № 19/29890-25, згідно з якою, син виїхав за межі України 02.12.2024 р. в пункті пропуску Порубне.
Мати надала згоду на виїзд дитини і проживання з батьком, що підтверджується її заявою від 27.01.2025 р. на адресу Другого відділу ВДВС м.Чернівців, а також нотаріально посвідченою заявою від 24.09.2024 р.
Позивач просив припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідачки за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 29.11.2021 р., визнати виконавчий лист №7256037/21 від 21.01.2022 р. таким, що не підлягає виконанню, стягувати з відповідачки ОСОБА_1 аліменти на його користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Чернівецького районного суду м.Чернівців від 24 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку які стягуються за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29.11.2021 року.
Визнано виконавчий лист №725/6037/21 від 21.01.2022 року, виданий Першотравневим районним судом м. Чернівців, таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 10 000 грн. починаючи з 31.07.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Чернівецького районного суду м.Чернівців від 5 березня 2026 року роз`яснено рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 24.12.2025 року та зазначено, що припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29.11.2021 р., а також визнання виконавчого листа №725/6037/21 від 21.01.2022 р. таким, що не підлягає виконанню, відбувається з 31 липня 2025 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Чернівецького районного суду м. Чернівців від 24 грудня 2025 року скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . 
Скасувати ухвалу Чернівецького районного суду м.Чернівців від 5 березня 2026 року щодо роз`яснення рішення Чернівецького районного суду м. Чернівців від 24 грудня 2025 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі   ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що вона не давала згоди на зміну проживання дитини з батьком. Перебування сина з батьком у Великій Британії носило тимчасовий характер, тимчасове проживання, що вбачається із нотаріально посвідченої заяви від 24.09.24 року.
Тимчасовість проживання з батьком підтверджується закордонним паспортом сина, з якого вбачається, що віза Великій Британії, яка надавала право перебувати на її території закінчилася в квітні 2025 року і далі продовжена не була.
Безпідставні висновки суду, що дитина отримала право на постійне проживання у Великобританії, адже позивачем доказів цьому не було надано. 
Зазначає, що вона не працює і жодних доходів у неї немає, отримує тільки пенсію по інвалідності та аліменти від позивача, так як стала інвалідом в шлюбі з ним. 
Також зазначає, що визнання Виконавчого листа №725/6037/21 від 21 січня 2022 року виданого Першотравневим районним судом м.Чернівців, без конкретизації в якій частині виконавчий лист не підлягає виконанню щодо стягнення аліментів на чиє саме утримання є незаконним, адже фактично призводить до припинення виконання рішення суду в цілому тобто і на її користь. В той же час судом не розглядалися вимоги щодо припинення аліментів на її утримання як подружжя, яка стала інвалідом та на утримання якої стягнуто аліменти з ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає ухвалу суду щодо роз`яснення рішення Чернівецького районного суду м. Чернівців від 24 грудня 2025 року незаконною, такою що змінює суть ухваленого рішення та постановленою з порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29.11.2021 р. стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Матір дитини надала згоду на виїзд дитини за кордон, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 24.09.2024 р., а також заявою від 27.01.2025 р. на адресу Другого відділу ВДВС м.Чернівців, відповідно до якої вона повідомила виконавчий орган про те, що дитина з 03.12.2024 р. проживає з батьком за межами України.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи.
Судом також встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 отримав безстроковий дозвіл на проживання у Сполученому Королівстві Великої Британії.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Відповідно до ч .ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої одним із таких способів є припинення правовідношення.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, за яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21. 
Згідно з висновком Верховного Суду, зробленого у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц з урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини) однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. 
Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину.
Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)
У постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року.
Отже, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Матір дитини надала згоду на виїзд дитини за кордон, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 24.09.2024 р., а також заявою від 27.01.2025 р. на адресу Другого відділу ВДВС м.Чернівців, відповідно до якої вона повідомила виконавчий орган про те, що дитина з 03.12.2024 р. проживає з батьком за межами України.
Судом також встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 отримав безстроковий дозвіл на проживання у Сполученому Королівстві Великої Британії.
Із огляду на викладені норми права колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами, що неповнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком, позивачем по справі, та перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на яку власне і стягуються аліменти. На це звернув увагу Верховний Суд в постанові від 22 листопада 2022 року в справі № 188/1029/19. 
Крім того слід звернути увагу, що обов`язок по утриманню дитини несуть обоє з батьків та стягнення аліментів з одного з них не повинно призводити до нехтування іншим такого обов`язку або його надмірного збагачення.
Суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182-184 СК України, які регулюють дані правовідносини, та встановивши, що дитина проживає разом з батьком, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для припинення стягнення аліментів з батька та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дитини.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та як наслідок неправильно визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню, з огляду на наступне.
Як вбачається з мотивувальної частини рішення, суд частково задовольнив позовні вимоги та визначаючи аліменти у розмірі 10 000 грн., посилався на те, що позивач не надав конкретних доказів понесених ним витрат на утримання дитини у Великобританії, зокрема, транспортні витрати на проїзд до школи, вартість харчування дитини в школі та вдома, витрати на одяг, додаткові шкільні витрати, оздоровлення тощо.
Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеність стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років становить 3196 грн. Тобто, мінімальний гарантований законом розмір аліментів на одну дитину відповідного віку складає 1 598 грн. 
Між тим аналіз матеріалів справи, свідчить про те, що ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання, вона періодично проходить курси реабілітації та лікування. При цьому отримує пенсію по інвалідності, інших джерел доходу вона не має.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення аліментів ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та підлягає зміні.
З огляду на вищевикладене, враховуючи обставини саме цієї справи, апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині стягнення аліментів в розмірі 10 000 грн. слід змінити, визначивши до стягнення 3000грн. 
Колегія суддів зазначає, що присудження аліментів в такому розмірі не покладатиме надмірного фінансового тягаря на платника аліментів, та буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, оскільки перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину відповідного віку.
Серед аргументів апелянта є посилання на те, що вона не давала згоди на зміну проживання дитини з батьком та перебування сина з батьком у Великій Британії носило тимчасовий характер, тимчасове проживання, що вбачається із нотаріально посвідченої заяви від 24.09.24 року. 
Колегія суддів зауважує, що визначення місця проживання дитини не є предметом спору в даній справі, отже зазначені доводи апелянта колегія не бере до уваги. 
Також безпідставними є посилання апелянта на те, що визнання виконавчого листа №725/6037/21 від 21 січня 2022 року виданого Першотравневим районним судом м.Чернівців, без конкретизації в якій частині виконавчий лист не підлягає виконанню щодо стягнення аліментів на чиє саме утримання є незаконним, адже фактично призводить до припинення виконання рішення суду в цілому тобто і на її користь. 
З матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого листа №725/6037/21 від 21.01.2022 р. на виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29.11.2021 р. були відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, та щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини його заробітку.
Оскільки судом задоволено вимогу позивача про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29.11.2021 р., отже, визнання виконавчого листа №7256037/21 від 21.01.2022 р. саме в зазначеній частині таким, що не підлягає виконанню є обгрунтованим. 
Судом не розглядалися вимоги щодо припинення аліментів на утримання відповідачки.
Щодо оскарження ухвали Чернівецького районного суду м.Чернівців від 5 березня 2026 року.
Судом встановлено, що 04.03.2026 року до Чернівецького районного суду м.Чернівців надійшла заява позивача про роз`яснення рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 24.12.2025 року у даній справі. 
В обґрунтування якої посилається на те, що у резолютивній частині рішення суду не зазначено, з якого саме періоду виконавчий лист №725/6037/21 від 21.01.2022 р. визнається таким, що не підлягає виконанню, та з якого моменту припиняється стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Ухвалою Чернівецького районного суду м.Чернівців від 5 березня 2026 року роз`яснено рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 24.12.2025 року.
Відповідно до ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Роз`яснення судового рішення зумовлюється його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення, а саме, мають місце положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.
Таким чином, роз`яснення рішення – це більш повний і ясний виклад тих частин рішення, розуміння яких викликає труднощі.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №904/2526/18 зазначено, що роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акту, який полягає в усунення неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі №233/3676/19 вказано, що необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
Момент, з якого починають стягуватися аліменти на дитину за рішенням суду чітко визначений у частині першій статті 191 СК України, згідно з якою аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
В ухвалі про роз`яснення рішення суд першої інстанції роз`яснив заявнику, що припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29.11.2021 р., а також визнання виконавчого листа №725/6037/21 від 21.01.2022 р. таким, що не підлягає виконанню, відбувається з 31 липня 2025 року. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви відповідача про роз`яснення судового рішення і підстав для її скасування не вбачається.
За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід змінити із зазначених в мотивувальній частині постанови підстав, ухвалу про роз`яснення рішення слід залишити без змін.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, 
ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 24 грудня 2025 року задовольнити частково.
Рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 24 грудня 2025 року в частині розміру стягнення аліментів змінити, визначивши до стягнення 3000 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького районного суду м. Чернівців від 5 березня 2026 року залишити без задоволення.
Ухвалу Чернівецького районного суду м. Чернівців від 5 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Судді        І.Б. Перепелюк

І.Н. Лисак 

І.М. Литвинюк