Справа № 521/4813/26
Провадження № 2/521/4738/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді – Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання – Гриневич І.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хаджибейського районного суду міста Одеси перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки –  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 31.03.2026 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . А також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у розмірі 4000 грн.. 
В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2017р. до його розірвання за рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 30.06.2025р., справа № 521/4667/25. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач не надає їй достатньої та регулярної допомоги з утриманням доньки. Позивач зазначає, що вона не працює, займається доглядом та вихованням доньки, тому їй складно без належної допомоги відповідача забезпечувати потреби дитини. За наявними у позивачки відомостями, відповідач є військовим, однак, наразі є таким, що самовільно залишив військову частину. Розмір доходу відповідача їй не відомий. Інвалідності, складних хронічних захворювань сторони та їхня донька не мають. Інших неповнолітніх дітей та утриманців відповідач не має. За даних обставин позивач вважає, що відповідач має фінансову можливість для сплати аліментів у визначений розмір. В зв?язку з розглядом справи, позивачка не очікує понести судових витрат, крім вже понесених на оплату правової допомоги у сумі 4000 грн., про що до позову нею додано усі наявні докази. 
Ухвалою суду від 02.04.2026 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.
Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
28.04. 2026 року відповідачем через систему «Електронний суд» надіслано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що свій обов`язок як батька брати участь у матеріальному забезпеченні своєї дитини визнає та зазначив, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, а саме не має офіційного місця роботи та стабільного доходу. Просив визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 4500 грн. щомісячно. Зокрема просив зменшити розмір стягнення витрат на правову допомогу до 2000 грн..
Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.ст.150-152, 155 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.  Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.  Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.  Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.  Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.  Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2017 року до його розірвання за рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 30.06.2025р., справа № 521/4667/25.
В період шлюбу у них народилася донька –  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, яка міститься в матеріалах справи, та не спростовується сторонами у справі. (а.с. 8)
Сторонами не заперечується, що дитина мешкає разом з матір`ю.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст. 182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.
Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 № 3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей.
Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.
При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України).
Відповідачем будь-яких відомостей про доходи суду не надано. Також не надано відомостей, що свідчать про його скрутне матеріальне становище, яке зазначає у відзиві на позовну заяву.
Положенням ст. 191 Сімейного Кодексу України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, наявність на праві власності, володіння та / або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна.
При визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує, що відповідач є здоровою та працездатною особою, інших осіб на своєму утриманні не має, тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини.
Доказів зворотного відповідач суду не надав. 
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2817 гривні, дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень.
Тому визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що дитина, на утримання якої позивач просить стягнути аліменти з 31.03.2026 року (дата звернення до суду з позовом) досягла 7 років (повних), тому відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2026 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень, а також те, що відповідач є здоровою працездатною особою та зобов`язаний приймати участь в матеріальному утриманні доньки, та з урахуванням обов`язку матері також утримувати дитину, суд дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, як основних засад цивільного процесуального законодавства дійшов висновку про задоволення позову в цій частині, у зв`язку із чим стягує аліменти на користь позивача на утримання доньки  ОСОБА_3  у розмірі частини від усіх його доходів на місяць, але не менше ніж 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 
Відтак, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів обґрунтований та підлягає задоволенню.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Зокрема позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000,00 грн..
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження вимог щодо стягнення з відповідача правової допомоги позивачем було надано наступні докази: договір про надання правової допомоги від 25.03.2026 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 та адвокат Чорнуцький В.П. уклали договір про надання юридичної допомоги, акт прийому-передачі виконаних послуг від 31.03.2026р. за договором про надання правової допомоги від 25.03.2026 року, квитанція до прибуткового касового ордера № 3/26 від 31.03.2026 року на суму 4000 грн..
Як вбачається із висновків у постановах ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18, якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, суд бере до уваги характер спору, який не є складним, обсяг фактично виконаних адвокатом процесуальних дій у суді першої інстанції. За таких обставин, з урахуванням принципів розумності та співмірності, суд вважає за необхідне зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку частково задовольнити вимоги про стягнення судових витрат позивача, а саме з огляду на заперечення відповідача щодо розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, а також, зважаючи на те, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, суд дійшов висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу позивача, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн..
Крім того, позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331,20 грн. (ст. 141 ЦПК України) .
Керуючись ст. ст. 76-78, 83, 258-259, 263-265, 268, 352, 354, 430 ЦПК України, ст. ст. 141, 150-155, 180-182,184, 191  Сімейного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітньої доньки –  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 31.03.2026 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнути  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять один) гривень 20 копійок.
Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 01 травня 2026 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ      І.А. МАЗУН