Головуючий І інстанції: Є.Б. Супрун

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 р. 	Справа № 440/5192/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Мінаєвої К.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2026, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/5192/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив: визнати протиправним розрахунок остаточного розміру його пенсії після її індексації з 01.03.2025, зобов`язавши ГУПФ здійснити з 01.03.2025 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням індексації, запровадженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році", відповідно до положень п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення", без застосування будь-яких обмежень максимального розміру пенсії, у тому числі без обмежень розміру виплати пенсії із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум пенсії, встановлених п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії; визнати протиправними дії відповідача щодо виплати пенсії з 01.01.2025 та з 01.03.2025 з урахуванням коефіцієнту зменшення пенсії на виконання статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025, зобов`язавши ГУПФ виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.01.2025 та з 01.03.2025 без урахування коефіцієнта зменшення пенсії, передбаченого статтею 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025, за вирахуванням проведених виплат.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 у справі №440/5192/25, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2025, вищезазначений позов було задоволено. Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2025 та з 01.03.2025 на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану". Цим же рішенням суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити з 01.01.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без застосування обмежувальних коефіцієнтів, запроваджених постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", за вирахуванням фактично виплачених сум пенсії. Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2025 з урахуванням індексації, запровадженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році", відповідно до положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" без обмеження пенсії максимальним розміром та без застосування обмежувальних коефіцієнтів, запроваджених постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", за вирахуванням фактично виплачених сум пенсії.
Рішення суду набрало законної сили 20.10.2025.
12.11.2025 судом видано виконавчі листи.
27.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив суд у порядку ст. 383 КАС України визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не здійснення ОСОБА_1 перерахунку та виплати щомісячної пенсії відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 у справі №440/5192/25 у строк не пізніше 10 днів після надходження заяви про здійснення такого перерахунку, як це визначено пунктом 6 розділу IV постанови Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"" та постановити окрему ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою суду від 02.01.2026 цю заяву було залишено без задоволення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2026 ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2026 скасовано, а справу №440/5192/25 направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.11.2025, поданої в порядку ст. 383 КАС України.
Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 адміністративну справу №440/5192/25 прийнято до провадження, продовжено розгляд заяви ОСОБА_1 від 27.11.2025 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі №440/5192/25 у порядку, визначеному ухвалою від 28.11.2025. Запропоновано Головному управлінню надати до суду письмові пояснення (з документальними підтвердженнями) по суті звернення ОСОБА_1 від 27.11.2025.
20.03.2026 до суду засобами системи "Електронний суд" надійшли письмові пояснення Головного управління, в яких представник зазначив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 у справі №440/5192/25 Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2025 з урахуванням індексації, запровадженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році", відповідно до положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" без обмеження пенсії максимальним розміром та без застосування обмежувальних коефіцієнтів, запроваджених постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", за вирахуванням фактично виплачених сум пенсії. Розмір пенсії після перерахунку з 01.01.2026 становить 28 137,02 грн. Нараховано доплату пенсії за період з 01.03.2025 по 31.12.2025 у розмірі 13 929,80 грн. Вказану заборгованість обліковано в Головному управлінні за номером справи та датою набрання рішення законної сили за порядковим №821-33126. Рішення суду набрало законної сили 20.10.2025, тому підпадає під дію «Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень», затвердженого Постановою №821 (далі – Порядок 821). Відкладена заборгованість за пенсійною справою ОСОБА_1 (з 01.03.2025 по 19.10.2025) становить 10604,62 грн, поточна заборгованість (з 20.10.2025 по 31.12.2025) з дня набрання законної сили рішення суду становить – 3325,18 грн. Здійснено нарахування різниці перерахованої пенсії з 01.01.2026 по 31.03.2026 у розмірі 4276,49 грн. У грудні 2025 року позивачу проведено виплату поточної заборгованості держбюджету за Постановою №821 у розмірі 1932,20 грн. У лютому 2026 року позивачу проведено виплату поточної заборгованості держбюджету за Постановою №821 у розмірі 1000,00 грн.
Додав, що фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. Зазначені кошти входять до складу запланованих асигнувань з державного бюджету по бюджетній програмі за КПКВК 2506080 "Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду". Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України (далі - Фонд) – відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня. Відтак, виплата коштів на виконання вищезазначеного рішення суду позивачу буде здійснена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, виділених на цю мету.
21.03.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на письмові пояснення відповідача, в яких той стверджує, що письмові пояснення не містять доказів належного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 у справі №440/5192/25. Зазначає, що у витягу з його електронної пенсійної справи від 21.03.2026 зазначено про складові пенсії: "в т.ч. збільшення основного розміру пенсії (25%) від суми 20 392,69 грн (за рішенням суду) - 4 749,93", в той час як (25%) від суми 20 392,69 грн буде складати 5 098,17 грн, а не 4 749,93 грн. Вважає, що розмір його пенсії з 01.01.2026 після перерахунку на виконання рішення суду у цій справі має складати 28230,62 грн, але відповідач протиправно обмежив розмір нарахованої пенсії, яку обчислив у розмірі 28137,02 грн. До того ж відповідач після набрання законної сили рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 у справі №440/5192/25 не виплачує пенсію у нарахованому розмірі, натомість з посиланням на Постанову №821 ставить розміри виплат у залежність від бюджетних асигнувань.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 по справі № 440/5192/25 заяву ОСОБА_1 від 27.11.2025 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду від 15.07.2025 у справі №440/5192/25 - задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області під час виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 у справі №440/5192/25 в частині здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 без урахування збільшення основного розміру пенсії на 25% від суми 20 392,69 грн, що становить 5098,17 грн.
Надіслано окрему ухвалу до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону внаслідок неналежного виконання рішення суду.
Встановлено строк для надання відповіді на окрему ухвалу упродовж тридцяти днів з дня отримання повідомлення про цю ухвалу.
Позивач не погодився з окремою ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року по справі №440/5192/25, та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити заяву ОСОБА_1 від 27.11.2025 року про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі №440/5192/25. Доповнити мотивувальну частину окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року по справі №440/5192/25 правовими висновками суду апеляційної інстанції щодо визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області по проведенню ОСОБА_1 перерахунку і виплату пенсії на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі №440/5192/25із застосуванням Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821. Доповнити резолютивну частину окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року по справі №440/5192/25 наступним абзацом: «Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області по проведенню ОСОБА_1 перерахунку і виплату пенсії на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі №440/5192/25 із застосуванням Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821».
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на протиправність застосування постанови КМУ року №821 від 14 липня 2025 при виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі №440/5192/25.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 залишити без змін.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу в частині задоволення заяви позивача поданої в порядку 383 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що зменшення відповідачем у протоколі перерахунку з 01.03.2025 збільшення основного розміру пенсії (25%) від суми 20 392,69 грн як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи до 4 749,93 грн, замість 5 098,17 грн, не узгоджується з висновком суду з цього приводу, сформульованим у мотивувальній частині рішення від 15.07.2025.
Постановляючи ухвалу в частині відмови у задоволенні заяви в порядку 383 КАС України, суд виходив з того, що заборгованість наразі не погашена у повному обсязі з причин, що не залежать від волі відповідача, оскільки виплати здійснюються органами Пенсійного фонду України в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем ухвала суду першої інстанції не оскаржується. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в частині відмови в задоволених вимог заяви в порядку 383 КАС України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з вимогами ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.
Згідно з ч.6 ст.383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1, 2, 4, 5 та 9 статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.
З системного аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований в тому числі і приписами статті 383 Кодексу, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду чи умисне ухилення від вчинення будь-яких дій, спрямованих на його виконання, що порушує законні права та інтереси позивача.
Застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статей 383, 249 КАС України можливе лише у разі встановлення факту протиправного невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених саме рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Так, суд першої інстанції частково задовольняючи заяву позивача в порядку 383 КАС України, зокрема, керувався тим, що заборгованість за період з 01.03.2025 по 31.12.2025 не виплачена і становить 13 929,80 грн. При цьому виплата заборгованості в сумі 2 932,20 грн була спрямована на погашення поточної заборгованості, яка виникла після набрання рішення суду законної сили. Тож заборгованість наразі не погашена у повному обсязі з причин, що не залежать від волі відповідача, оскільки виплати здійснюються органами Пенсійного фонду України в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету з урахуванням постанови КМУ року №821.
Відповідно до доводів та вимог апеляційної скарги, позивач наголошує про протиправність застосування постанови КМУ року №821 від 14 липня 2025 при виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі №440/5192/25.
Щодо наведених вище доводів апеляційної скарги, колегія суддів наголошує наступне. 
Так, відповідно до ст. 8 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 року № 2262-Х11 виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з п. 20 та п. 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Виплата нарахованих коштів на виконання рішення суду підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.
Верховний Суд у постановах від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19 та від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а висловив позицію, згідно якої невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судовою рішення без поважних причин.
Отже, колегія суддів вважає, що подальші заходи щодо виділення коштів із Державного бюджету па фінансування виконання вказаного судового рішення від діяльності головного управління не залежать.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 затверджено Порядок здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, яким визначено механізм здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, зокрема, за період, що передує даті набрання чинності рішенням суду, за джерелами їх виплати (фінансування) (далі - Порядок №821).
Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку №821 виплати нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час проводяться щомісяця одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата. На забезпечення таких виплат щомісяця спрямовується частина бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету в межах коштів, передбачених бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік.
Видатки на виплату перерахованих пенсій за рішенням суду здійснюються в межах бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету, які передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата.
Згідно пункту 7 Порядку №821 для забезпечення виплат за рішеннями суду, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на зазначені цілі бюджетним асигнуванням відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України, які передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, але не більшій від належної до виплати суми, що обліковується в переліку.
Пунктом 8 Порядку №821 встановлено, що невиплачені протягом поточного бюджетного періоду суми нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час і перерахованих пенсій за рішенням суду виплачуються в наступному бюджетному періоді в межах встановлених бюджетних асигнувань у порядку, передбаченому пунктами 5-7 цього Порядку.
За таких обставин, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 по справі № 440/5192/25 знаходиться на виконанні у пенсійного органу з врахуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821.
Враховуючи вчинені відповідачем дії в межах законодавчо встановленої компетенції, спрямовані на фактичне виконання рішення суду від 14.07.2025 по справі №440/5192/25, колегія суддів дійшла висновку про відсутність протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з урахуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821.
Колегія суддів вважає, що невиконання рішення суду в частині здійснення виплати заборгованості у повному обсязі пов`язане з об`єктивними причинами, які не залежать від волі відповідача, оскільки виділення коштів відбувається за відповідними бюджетними асигнуваннями з Пенсійного фонду України.
Верховний Суд у постанові від 28 березня 2020 року по справі №611/26/17 висловив позицію, відповідно до якої правовий інститут контролю за виконанням рішення суду підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Згідно з ч. 6 ст. 383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
З урахуванням наведених вище приписів, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив заяву позивача в порядку 383 КАС України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 по справі № 440/5192/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко   К.В. Мінаєва