КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №754/4890/17 Головуючий у І інстанції - Грегуль О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/5149/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року 
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником у виконавчому провадженні якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів

установив:

У квітні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем і відповідачем укладено договір кредиту №404/49/08-А від 05 серпня 2008 року, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі: 15471 доларів США, який відповідач зобов`язався погасити 04 серпня 2015 року.
Разом з тим, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, щодо погашення кредиту та відсотків за користування ним.
Відповідно до умов кредитного договору кредитор має право за порушення умов договору, щодо своєчасного повернення кредиту і відсотків, стягнути непогашену заборгованість за кредитом і відсоткам.
Визначена позивачем станом на 21 березня 2017 року сума заборгованості становить 12302,74 доларів США.
Просив стягнути з відповідача на користь позивача за договором кредиту №404/49/08-А від 05 серпня 2008 року, визначену станом на 21 березня 2017 року заборгованість за кредитом і відсотками у сумі 12302,74 доларів США.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року, вказаний позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту №404/49/08-А від 05 серпня 2008 року: 12302,74 доларів США - заборгованості за кредитом і відсоткам та 5004 грн. 56 коп. - судового збору.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року, замінено сторону виконавчого провадження в справі №754/4890/17 та замість стягувача: ПАТ «Укрсоцбанк», вказано стягувача: АТ «Альфа-Банк».
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2025 року, залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року у справі №754/4890/17.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що 05 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 укладено договір кредиту №404/49/08-А на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15471 доларів США для придбання транспортного засобу з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 04 серпня 2015 року та зі сплатою процентів за користування кредитом.
Згідно з п.п. 1.1 кредитного договору позичальник зобов`язувався починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця не пізніше 25 числа кожного календарного місяця згідно графіку, який вказано в п.п.п. 1.1.1, а також відповідно до п.п. 1.1, п.п.п. 2.4.1 сплачувати банку 9% річних за користування кредитом щомісяця не пізніше 25 числа кожного календарного місяця, наступного за звітним.
Момент повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора суми кредиту, нарахованих процентів.
За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник зобов`язувався сплачувати банку за кожен день пеню в розмірі подвійної процентної ставки, установленої п.п. 4.1 цього договору, від суми простроченого платежу.
Зобов`язання за кредитним договором позивач виконав, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується заявою про видачу готівки від 05 серпня 2008 року.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 серпня 2008 року між сторонами укладений договір застави транспортного засобу - транспортний засіб Chevrolet, модель LacettiNF19B, 2008 року випуску, номер НОМЕР_1 , легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до вимог п.п.п. 3.3.3 Кредитного договору позичальник оформив Договір добровільного страхування транспортного засобу форма №83 серія УБ номер 494817 від 04 серпня 2008 року, в якому вказано вигодонабувачем АКБ «Укрсоцбанк».
10 червня 2009 року о 17 год. 10 хв. відбулася дорожньо-транспортна пригода.
Транспортний засіб Chevrolet, модель Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.
ВАТ «НАСК «Оранта» визнала дорожньо-транспортну подію страховим випадком.
15 жовтня 2009 року страхову суму в розмірі 51460,64 грн страхова компанія перерахувала на рахунок вигодонабувача відповідно до вимог п.п.п. 2.13.3 страхового договору.
Відповідач вважає що банк отримав грошові кошти від страхової компанії для погашення кредиту починаючи з вересня 2008 року по травень 2012 року включно в сумі 8280 доларів США, а також 15 жовтня 2009 року повернуто частину кредиту за червень 2012 року 178,18 доларів США.
Тобто, борг за кредитом 7012,82 доларів США, а не 7414,63 доларів США як вказав банк.
Відповідно, відсотки пропорційно також менші.
Разом з тим, звертає увагу на те, що з 08 червня 2012 року утворилась заборгованість з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, тоді як з позовом до суду банк звернувся лише 12 квітня 2017 року.
Отже, позивач не надав належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження права стягнення боргу з відповідача з 2012 року по 12 квітня 2014 року.
Зазначає, що позивач вправі вимагати погашення заборгованості за кредитом: з 13 квітня 2014 року по 25 квітня 2014 року - 13 днів - 79,73 доларів США; з 26 квітня 2014 року по 25 липня 2015 року - 2944 доларів США; з 26 липня 2014 року по 04 серпня 2015 року - 199 доларів США, що разом становить 3222,73 доларів США.
Позивач вправі вимагати погашення заборгованості за відсотками з 13 квітня 2014 року по 04 серпня 2015 року у розмірі 1001,75 доларів США відповідно до таблиць доданих позивачем до позовної заяви.
Просив скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №404/49/08-А від 05 серпня 2008 року.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду у встановлений строк не надійшов.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем і відповідачем укладено договір кредиту №404/49/08-А від 05 серпня 2008 року, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі: 15471 доларів США, який відповідач зобов`язався погасити 04 серпня 2015 року.
Як вказує позивач, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, щодо погашення кредиту та відсотків за користування ним.
Відповідно до умов кредитного договору кредитор має право за порушення умов договору, щодо своєчасного повернення кредиту і відсотків, стягнути непогашену заборгованість за кредитом і відсоткам.
Визначена позивачем станом на 21 березня 2017 року та перевірена судом сума заборгованості по зазначеним платежам становить: 12302,74 доларів США.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог позивача, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто.
При цьому, суд керувався тим, що згідно зі ст. ст. 514, 625, 1050 ч. 2, 1054 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
З висновками, викладеними у оскаржуваному рішенні погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:
1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;
2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;
3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Разом з тим, згідно п. 2.5 укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту №404/49/08-А від 05 серпня 2008 року, погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості:
- прострочена заборгованість за нарахованими процентами;
- прострочена заборгованість за Кредитом;
- строкова заборгованість за нарахованими процентами;
- строкова заборгованість за Кредитом;
- пеня за порушення строків повернення Кредиту та сплати процентів;
- штраф.
Вказане спростовує доводи апелянта, про те, що банк отримав грошові кошти від страхової компанії саме для погашення основної суми кредиту.
Не містить умов щодо зарахування коштів в якості погашення суми кредиту і договір добровільного страхування транспортного засобу, де позивач був вигодонабувачем.
Отже, апелянт не довів належними та допустимими доказами того, що розрахунок заборгованості зроблений позивачем є невірним.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що позивачем пропущено строк позовної давності.
За правилами ст.ст. 256-258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. 
Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За правилами ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Так, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 в суді першої інстанції не заявляв про застосування позовної давності. 
В заяві про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року відсутня заява відповідача про застосування позовної давності, і така не містить жодних мотивів щодо позовної давності, зокрема її пропуску.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про судові засідання у справі, однак за адресою місця його реєстрації судову кореспонденцію не отримав, кореспонденція поверталась з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
Апеляційним судом встановлено, що адреса, на яку суд першої інстанції направляв поштову кореспонденцію, надана на запит суду Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в місті Києві (а.с.27).
Так, листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. 
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18.
У зв`язку із викладеним, враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла до переконання, що апелянтом також не наведено в апеляційній скарзі мотивів щодо неможливості подання заяви про застосування позовної давності у заяві про перегляд заочного рішення. 
А відтак, відсутні підстави для розгляду цієї заяви на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного заочного рішення.
Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц (провадження №14-59цс18), у якому зазначено, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. 
У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. 
Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.
За правилами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 25 червня 2026 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба