КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 757/43841/25-ц 
провадження № 22-ц/824/4196/2026

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року в складі судді Литвинової І. В.,

встановив:

03.09.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису у вигляді заборони наближатися ОСОБА_2 на відстань 500 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців.
В обґрунтування поданої заяви зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 . На даний момент вони приживають окремо. Протягом тривалого часу між ними були натягнуті відносини і вона намагалася якомога менше з нею контактувати.
29.08.2025 після 10 год., за попередньою домовленістю, до неї додому прийшла ОСОБА_3 , яка сказала, що їй необхідно забрати документи та замінити речі. Так як вона раніше без дозволу забрала у неї з квартири деякі речі, вона попросила показати її рюкзак та побачила в ньому свої речі, які вона взяла без дозволу. Поліна грубо вирвала у неї з руку рюкзак, накинулася на неї, повалила своєю вагою, почала завдавати удари ліктями по обличчю, душила за горло та закривала руками їй ніс та рот, засовувала їй пальці до рота, чим пошкодила щоку зсередини, вдарила по пальцю на нозі своєю ногою, яка була взута в кросівки. Під час того, як вона її душила, висловлювала на її адресу погрози, сказала «щоб ти здохла» та словесно ображала її. Вона почала кричати, у неї вийшло звільнитись схопити телефон, вибігти в під`їзд та викликати поліцію.
Представниками поліції було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №373207 від 29 серпня 2025 року та складено протокол про адміністративне правопорушення. Крім цього, вона звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.
30.08.2025 вона звернулася до Київської міської клінічної лікарні № 12 по медичну допомогу, під час обстеження було виявлено перелом пальця на нозі, численні синці. 
Отже, ОСОБА_2 було завдано не лише психологічного насильства у формі крику, принижень, психологічного тиску та нецензурної лайки, а й фізичного насильства у вигляді синців, саден і перелому. Агресія з боку доньки відбувається не вперше, від психологічного насильства вона систематично зазнає моральних страждань, а останні випадки фізичної агресії створюють реальну загрозу її життю та здоров`ю. З огляду на викладене, просила вжити заходів щодо її захисту та належним чином оцінити дії ОСОБА_2 . 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року вказану заяву залишено без задоволення.
Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_2 зареєстрована за місцем проживання заявника та іншого житла не має, видача обмежувального припису із забороною наближатися до зареєстрованого місця проживання призведе до порушення її права на користування житлом, що суперечить положенням Конституції України, Цивільного кодексу України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Натомість судом встановлено наявність спору щодо користування житловим приміщенням, що зводиться до обмеження заінтересованої особи у його користуванні та не може судом розцінюватись як насильство у сім`ї.
03.11.2025 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2025 року та ухвалити нове, яким заяву про видачу обмежувального припису задовольнити.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно оцінив подані докази, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність спору щодо користуванням житловим приміщенням, замість установлених у матеріалах справи обстави, які свідчать про вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 . 
Зазначила, що до моменту вчинення ОСОБА_2 фізичного насильства вона не перешкоджала її проживанню за місцем реєстрації, не зважаючи на постійні прояви психологічного насильства - образи, крики та погрози. Лише після нападу доньки 29 серпня 2025 року вона була змушена звернутись до правоохоронних органів. 
Просить врахувати висновок експертного дослідження №043-171-2025 від 05.09.2025, який підтверджує ступінь і характер завданих тілесних ушкоджень, а також обґрунтовує вимушеність її звернення до суду саме з мотивів страху за своє здоров`я та життя, а не з метою перешкодити ОСОБА_2 у користуванні житлом, в якому вона зареєстрована. 
Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що обраний не спосіб захисту прав спрямований на вирішення цивільного спору щодо користування житлом. Такий підхід суперечить Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та усталеній судовій практиці, відповідно до якої обмежуваний припис не є засобом позбавлення чи обмеження права власності, а є тимчасовим запобіжним заходом, спрямованим на захист життя, здоров`я та безпеки постраждалої особи. 
В матеріалах справи є докази, що ОСОБА_2 вчиняла щодо неї дії, які мають ознаки домашнього насильства, що свідчить про наявність реальних ризиків повторення таких дій. При цьому строк дії обмежувального припису визначений законом і має тимчасовий характер, що відповідає припису пропорційності між захистом прав однієї особи та можливим обмеженням прав іншої. 
Тому відмова у видачі обмежувального припису з підстав нібито порушення права користування житлом є безпідставною, оскільки безпека постраждалої особи має пріоритетне значення згідно зі статтею 3 Конституції України та статтею 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
01.01.2026 ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Посилається на те, що підставою звернення до суду з даною заявою слугували наслідки конфліктної ситуації в сім`ї, в якій вона фактично зазнавала психологічного та фізичного тиску, а не була його ініціатором.
Під час розгляду справи суд встановив, що заявницею не доведено ані фактів вчинення домашнього насильства з її боку, ані наявності реальних та безпосередніх ризиків його повторення, які відповідно до вимог законодавства є необхідною умовою для застосування обмежувального припису. Рішення ухвалене з дотриманням принципів змагальності сторін та рівності учасників процесу, на підставі всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.
Зазначає, що спір між сторонами має характер побутового та майнового конфлікту щодо користування житлом, а не ситуації, пов`язаної з вчиненням домашнього насильства. Упродовж тривалого часу її мати вчиняє дії, спрямовані на позбавлення її права користування житловим приміщенням, в якому вона зареєстрована та фактично проживала. Конфлікт має сталий характер та зумовлений саме спором щодо порядку користування житлом, а не обставинами, пов`язаними з наявністю загрози життю чи здоров`я заявниці. 
З липня 2025 року, після повернення з-за кордону, вона перебуває в умовах постійного психологічного тиску. 
Заявниця користується одним із замків на вхідних дверях квартири, ключі від якого перебувають виключно у неї, що позбавляє її можливості безперешкодного та постійного доступу до житлового приміщення. 
Заявниця має можливість проживати за іншими адресами, зокрема, періодично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . 
В свою чергу, вона не забезпечена іншим житлом, не має можливості його придбати, вимушена орендувати житлове приміщення, оскільки зазнає протиправних обмежень у реалізації свого права на користування житлом, в якому вона зареєстрована.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2025 року у справі №757/48220/25-п ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Зазначена постанова підтверджує, що саме заявниця вчиняла дії, які кваліфіковані судом як домашнє насильство, що ставить під сумнів обґрунтованість її тверджень та виключає наявність реальних підстав для застосування обмежувального припису щодо неї. 
Додатково зазначила, що вона неодноразово зазнавала агресії з боку заявниці, що продовжувалося багато років. У підлітковому віці вона не зверталася до правоохоронних органів щодо випадків насильства в сім`ї, оскільки не мала достатнього розуміння свої прав та механізмів захисту, перебувала в стані психологічної залежності. 
29 серпня 2025 року між сторонами сталася побутова сутичка, що завершилась викликом поліції. Через декілька днів після події вона звернулась до Київського міського бюро судово-медичної експертизи для фіксації тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок конфлікту. Заявниця прокусила її палець, який втратив чутливість, консультативний висновок Київської міської лікарні №18 надається у доданих матеріалах. Також додає фото із видимими ділянками пошкодження шкірного покриву голови, які досі не заростають. 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Омельченко Д. В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. 
Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 05.09.2000 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.06.2001 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підтвердження підстав для видачі обмежувального припису стосовно своєї доньки ОСОБА_2 , заявницею надано: 
копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 серпня 2025 року та пояснень, в яких ОСОБА_1 виклала обставини вчиненого її донькою ОСОБА_2 домашнього насильства 29.08.2025 об 11:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 ; 
копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №373207 від 29 серпня 2025 року; 
копію довідки №13/4527 від 30 серпня 2025 року, згідно якої 30.08.2025 ОСОБА_1 зверталась в травмпункт Печерського району з приводу крайового перелому нігтьової фаланги І п. правої стопи. Зроблено: рентген, гіпс. ; 
копію рентгенівського знімку; 
копію заяви від 02 вересня 2025 року до начальника ДСУ «Київське-міське бюро судово-медичної експертизи» про надання ОСОБА_1 судово-медичного опосвідчення ; 
копію фіскального чеку від 02 вересня 2025 року. 
Заперечуючи проти доводів заявниці, представник ОСОБА_2 посилався на те, що заявниця своїми діями має намір позбавити доньку права користування житловим приміщенням, а не захищає своє право на збереження життя та здоров`я. Звернув увагу на те, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувають справи про адміністративне правопорушення щодо інциденту, який відбувся 29 серпня 2025 року (справи №757/48220/25-п, №757/48244/25-п).
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №458665 від 29.08.2025, складеного відносного ОСОБА_2 , остання 29.08.2025 об 11:10 год. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері ОСОБА_1 , а саме: висловлювала образи та погрози, била по обличчю та нозі, душила, закривала ніс та ріт. 
Постановою судді Печерського районного суду м. Києві від 11 листопада 2025 року (справа №757/48244/25-п) ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , остання 29.08.2025 об 11:10 год. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_2 , 2001 року народження, а саме: висловлювала образи та погрози, хватала за руки та волосся, вкусила за палець.
Постановою судді Печерського районного суду м. Києві від 24 листопада 2025 року (справа №757/48220/25-п) ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу. 
Як вбачається зі змісту вказаної постанови, ОСОБА_2 пояснила, що станом на 28.09.2025 вона не проживала в квартирі, проживає з хлопцем за адресою: АДРЕСА_3 . Першою конфлікт вона не починала, взяла чайні пакетики без дозволу, оскільки думала, що це її родина. В судовому засіданні за участю учасників судом було переглянуто наявний в матеріалах справи диск із відеозаписом з місця події, з якого видно, зокрема наступне: «11:43:06 ОСОБА_1 повідомляє події: «дивлюсь туди-сюди, забирає чай. Це мій чай, що ти моє ще уносиш - вона на мене накинулась, почала бити, душити, казала «що я їй ніколи і нічим не допомагаю», в мене щока розірвана»; 11:44:40 ОСОБА_1 : у нас погіршились відносини, коли з 16 років вона знущалась над братом. Вона поїхала у Францію, там не вчилась і повернулась назад». 
Дослідивши зібрані по справі докази, а також подані додатково: висновок експертного дослідження №043-171-2025 від 05.09.2025, згідно якого при обстеженні ОСОБА_1 02.09.2025 у неї було виявлено тілесні ушкодження середнього та легкого ступеню тяжкості (а.с.55); консультаційний висновок спеціаліста від 30.08.2025, згідно якого ОСОБА_2 хірургом КНП «КМКЛ №18» діагностовано забій ІІ-го пальця правої кисті без порушення цілісності м`яких тканей; фотознімки волосяної ділянки голови та обличчя ОСОБА_2 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для видачі обмежувального припису . 
Так, протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. 
Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини.
При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.
Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.
У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18).
Обставини справи та надані суду докази в даній справі не свідчать про наявність підстав для видачі обмежувального припису, враховуючи причину, з приводу якої виник конфлікт, заподіяння тілесних ушкоджень спільними діями сторін, відсутність доказів того, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення і такі ризики є реальними. 
Таким чином, доводи, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги. 

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11.05.2026. 

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук