печерський районний суд міста києва

Справа № 757/6600/25-ц 
пр. 2-3163/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 
Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Хайнацького Є.С.,
при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,
за участю:
позивача: не з`явився,
представника відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу, 3% річних та пені, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТОВ «СК «Альфа-Гарант», відповідач) про відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу, 3% річних та пені.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 вересня 2016 року в селі Северинівка, Іванівського району, Одеської області, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - також ДТП) за участю автомобілів ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля ГАЗ 3507, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок якого пасажир автомобіля ВАЗ 2108 ОСОБА_4 , який є його батьком, помер від отриманих тілесних ушкоджень.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 2108 з номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_2 на дату ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», поліс № АК65761.
27 грудня 2017 року його мати та дружина загиблого ОСОБА_5 направила ТДВ «Альфа-Гарант» повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування, зокрема, і в його (позивача) інтересах, оскільки на той час він був неповнолітнім.
Відповідач не прийняв рішення про виплату страхового відшкодування за цим зверненням, тому його мати в своїх інтересах та його інтересах, а після досягнення ним повноліття - він самостійно, звернулись до суду про стягнення страхового відшкодування.
Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 29 травня 2023 року у справі № 499/21/23 задоволено його позов до ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди.
Стягнуто солідарно з ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на його користь шкоду, завдану втратою годувальника, в розмірі 26 100,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 5 800,00 гривень.
Звертає увагу суду на те, що рішення суду було виконано страховиком 16 червня 2023 року.
Вважає, що оскільки відшкодування шкоди в належному розмірі було здійснене відповідачем лише 16 червня 2023 року, то він має право на відшкодування пені за весь час прострочки виконання грошових зобов`язань в розмірі, трьох відсотків річних, інфляційних втрат.
Посилаючись на наведене, просить суд стягнути з ТОВ «СК «Альфа-Гарант» на його користь відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу в розмірі 11 256,89 грн, 3% річних в розмірі 2 529,00 грн, пеню в розмірі 7 975.02 грн, а також 1 211,20 грн. судового збору та 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13 травня 2025 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року розгляд справи відкладено до 11 вересня 2025 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2025 року розгляд справи відкладено до 12 січня 2026 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року розгляд справи відкладено до 07 квітня 2026 року.
Позивач та його представник не з`явилися у судове засідання, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином; відзив на позов не подав.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки, відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд установив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
Суд установив, що 04 вересня 2016 року в селі Северинівка, Іванівського району, Одеської області, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - також ДТП) за участю автомобілів ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля ГАЗ 3507, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок якої загинув пасажир автомобіля ВАЗ 2108 ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_1 .
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 2108 з номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_2 на дату ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», поліс № АК65761.
27 грудня 2017 року ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_5 , направив ТДВ «Альфа-Гарант» повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування, зокрема й в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 . 
Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 29 травня 2023 року у справі № 499/21/23 задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди.
Стягнуто солідарно з ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на його користь шкоду, завдану втратою годувальника, в розмірі 26 100,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 5 800,00 гривень.
Вказане судове рішення суду було виконано страховиком 16 червня 2023 року шляхом сплати на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 15 950 грн, як солідарним боржником, про що свідчать наявні в матеріалах справи виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 .
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
В силу ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15, провадження № 14-68цс18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, провадження № 12-14гс18, зазначила, що положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст. 992 ЦК України).
Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Згідно з частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Тобто, відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.
Пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У позові до ТОВ «СК «Альфа - Гарант» про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних витрат, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачем кошти були сплачені із пропущенням строків, відведених законодавством. Вважає, Оскільки страхове відшкодування шкоди було сплачене позивачу лише 16.06.2023 року на виконання рішення Іванівського районного суду Одеської області від 29 травня 2023 року у справі № 499/21/23, то відповідач зобов`язаний сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних за весь період прострочення виплати страхового відшкодування, тобто з 05.03.2018 року (наступний день за закінченням 90-денного строку після отримання заяви про страхове відшкодування) по 16.06.2023 року (день фактичної сплати страхового відшкодування). Відповідно до складеного позивачем розрахунку штрафних санкцій за період з 05.03.2018 року до 16.06.2023 року пеня становить 7 975,02 грн, інфляційні втрати - 11 256,89 грн, 3% річних - 2 529,00 грн.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені, проте суд не погоджується з періодом, за який позивач простть стягнути вказані грошові кошти.
Згідно з абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Враховуючи викладене, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування поза 90-денним терміном з моменту подачі позивачем заяви про виплату відшкодування.
Таким чином, відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, отже наявні підстави для стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження 61-23871св18), від 30 жовтня 2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження 61-23763св18) та від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження 61-913св17).
Водночас суд звертає увагу, що згідно пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішвіденням у такій справі законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що позивач має право на стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, за період із 30 травня 2023 року (наступний день після ухвалення рішення Іванівського районного суду Одеської області 2023 року до 16 червня 2023 року (день виплати відповідачем на користь позивачів коштів на виконання рішення суду.
На підставі викладеного, суд проводить власний розрахунок суми інфляційних втрат, 3 % річних та пені, у відповідності до положень діючого законодавства.
Саме з моменту набрання законної сили судовим рішенням про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача страхового відшкодування, у страховика настав строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.
Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем становить: розмір інфляційних збитків складає 127,60 грн, розмір 3 % річних складає 23,60 грн та пеня - 393,29 грн.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з викладених вище підстав.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу
Позивач також просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що при розподілі судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).
У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив: «Беручи до уваги те, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає висновку, викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи».
Судом установлено, що 28 січня 2025 року ОСОБА_1 уклав із Адвокатським об`єднанням договір про надання правової допомоги, відповідно до розрахунку № 1 та акта наданих послуг від 04 лютого 2025 року загальна сума наданої адвокатом Петрик О. В. позивачу правничої допомоги становить 6 000,00 грн.
Оцінивши надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій, обсяг виконаної Петрик О. В. роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципу розумності судових витрат, їх пропорційності до предмета спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 557,30 грн.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 200, 247, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд - 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу, 3% річних та пені -задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 127 грн. 60 коп., 3 % річних у розмірі 23 грн. 60 коп. та 393 грн. 29 коп. пені.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 557 грн. 30 коп. та витрати на правову правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 00 коп.
Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»: 01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 26; код ЄДРПОУ 32382598.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено та підписано 11.05.2026 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ