ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року	справа № 380/7254/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати ОСОБА_1 з 01.03.2026 пенсії без урахування індексації, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01 березня 2026 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , згідно Постанови Кабінету Міністрів України №236 від 25.02.26р. "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році", та без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером Збройних Сил України та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. З 01.03.2026 на виконання Постанови КМУ № 236 позивачу проведено індексацію пенсії, однак її виплату протиправно обмежено максимальним розміром. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки обмеження пенсії максимальним розміром визнано неконституційним Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016. Крім того, позивач зазначає, що індексація є невід`ємною складовою пенсії, а обмеження її фактичної виплати порушує гарантоване державою право на належне та достатнє пенсійне забезпечення.
Ухвалою від 20.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив у повному обсязі. Вказав, що в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України наділений спеціальними повноваженнями визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявних фінансових ресурсів держави. Відповідач стверджує, що виплата пенсії позивачу у 2026 році здійснюється з дотриманням статті 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» та Постанови КМУ від 30.12.2025 № 1778, якими встановлено механізм застосування обмежувальних (понижувальних) коефіцієнтів до пенсій, що перевищують десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. Також відповідач акцентує увагу на тому, що виплата перерахованої пенсії у межах максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів) прямо передбачена положеннями самої Постанови КМУ № 236. На переконання відповідача, пенсійний орган діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору та
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України із числа осіб, звільнених з військової служби, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує довічну пенсію за вислугу років, призначену відповідно до імперативних вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (пенсійна справа № ХВ41722 - Міноборони). 
Позивач є ветераном військової служби та особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями посвідчення серії НОМЕР_1 та пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 .
Відсоткову межу основного розміру пенсії позивача за вислугу років (31 рік вислуги) встановлено на рівні 83% від відповідних сум його грошового забезпечення.
Як підтверджується матеріалами справи, сума грошового забезпечення позивача для обчислення пенсії становить 24 565,75 грн, до складу якого входять: посадовий оклад — 6 910,00 грн, оклад за військовим званням — 1 480,00 грн, процентна надбавка за вислугу років (50%) — 4 195,00 грн, та середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці (включаючи надбавку за роботу в умовах режимних обмежень 20%, надбавку за особливо важливі завдання та премію 35%) у розмірі 11 980,75 грн. Відповідно, базовий (основний) розмір пенсії позивача обчислено як 24 565,75 грн * 83%, що становить 20 389,57 грн.
На виконання приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році», відповідачем з 01.03.2026 в автоматичному режимі було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121.
Згідно з деталізованим протоколом перерахунку пенсії позивача з 01.03.2026, до базового основного розміру пенсії (20 389,57 грн) відповідачем послідовно нараховано та додано:
суму індексації базового ОСНП за 2022 рік (20 389,57 * 0,1400) — 2 854,54 грн;
суму індексації базового ОСНП за 2023 рік (23 244,11 * 0,1970) — 1 500,00 грн;
суму індексації базового ОСНП за 2024 рік (24 744,11 * 0,0796) — 1 500,00 грн;
суму індексації базового ОСНП за 2025 рік (26 244,11 * 0,1150) — 1 500,00 грн;
суму поточної індексації базового ОСНП за 2026 рік (27 744,11 * 0,1210) у граничному розмірі — 2 595,00 грн.
Крім того, до структури пенсійної виплати включено щомісячну доплату в розмірі 2 000,00 грн відповідно до Постанови КМУ від 14.07.2021 № 713 (нараховану на виконання попереднього судового рішення) та підвищення (надбавку) дітям війни у розмірі 66,43 грн. 
Загальний підсумок нарахованої позивачу пенсії з усіма надбавками та індексаціями склав 32 405,54 грн.
Однак, у цьому ж протоколі перерахунку пенсії з 01.03.2026 зафіксовано, що відповідач застосував до належної позивачу суми механізм подвійного обмеження. 
Спочатку пенсійний орган обмежив загальну виплату фіксованою межею: «З урахуванням максимального розміру пенсії: 28 310,54 грн». 
Надалі до цієї вже зменшеної суми відповідач застосував алгоритм зниження: «Пониження суми 28 310,54 згідно ПКМУ № 1778 від 30.12.2025».
Деталізація розрахунку пониження вказує, що суму розділено на діапазони:
по діапазону 1 (частина пенсії до 10 прожиткових мінімумів) застосовано коефіцієнт 1,0: 25 950,00 грн * 1,0 = 25 950,00 грн;
по діапазону 2 (частина пенсії від 10 до 11 прожиткових мінімумів, тобто сума перевищення 2 360,54 грн) застосовано понижувальний коефіцієнт 0,5: 2 360,54 грн * 0,5 = 1 180,27 грн.
Унаслідок вказаних покрокових математичних дій підсумковий розмір пенсії, призначений позивачу до виплати з 01.03.2026, склав лише 27 130,27 грн.
Таким чином, судом встановлено, що хоча щорічна індексація пенсії за 2026 рік у розмірі 2 595,00 грн і була формально (технічно) відображена у внутрішньому розрахунку пенсійної справи, фактично вона не виплачена позивачу, оскільки повністю поглинулася та знівелювалася застосуванням обмеження максимального розміру пенсії та додаткових понижувальних коефіцієнтів. Фактичне зменшення щомісячної виплати порівняно із нарахованим підсумком (32 405,54 грн) становить понад 5 тисяч гривень.
Не погоджуючись щодо невиплати пенсії у належному розмірі, позивач 06.04.2026 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою в порядку досудового врегулювання спору. У заяві він вимагав здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2026 з урахуванням повної суми індексації згідно з Постановою КМУ № 236, без обмеження її максимальним розміром.
Листом від 08.04.2026 за № 1300-0203-8/55086 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило позивачу у задоволенні його вимог. Відмову пенсійний орган мотивував тим, що згідно зі статтею 43 Закону № 2262-ХІІ максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (з 01.01.2026 — 25 950,00 грн). Відповідач зазначив, що перерахунок на виконання Постанови № 236 проведено, однак, оскільки розмір пенсії позивача перевищує законодавчо встановлений максимум, правові підстави для зняття обмежень та виплати пенсії у заявленому розмірі відсутні.
Вважаючи дії та бездіяльність відповідача щодо звуження обсягу грошових виплат та фактичного позбавлення проіндексованої суми пенсії протиправними, позивач звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.
Надаючи об`єктивну правову оцінку спірним публічно-правовим відносинам, перевіряючи юридичну обґрунтованість заявлених позовних вимог та аналізуючи доводи відповідача, суд виходить із такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Цей основоположний принцип визначає імперативні межі компетенції суб`єкта владних повноважень та суворо забороняє йому діяти на власний розсуд чи керуватися підзаконними актами там, де вони суперечать нормам закону чи Конституції.
Статтею 46 Конституції України закріплено фундаментальну соціальну гарантію того, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право є базовим, безумовним і гарантується державою.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі — Закон № 2262-ХІІ). Зазначений нормативно-правовий акт є спеціальним та пріоритетним у цій сфері правовідносин.
Правові засади проведення індексації пенсійних виплат визначені статтею 64 Закону № 2262-ХІІ, згідно з якою у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії не перераховувалися відповідно до частини четвертої статті 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення. Головною телеологічною метою такої індексації є компенсація знецінення грошових доходів громадян та збереження реальної купівельної спроможності пенсій в умовах зростання споживчих цін.
На реалізацію вказаних законодавчих делегувань Кабінет Міністрів України 25.02.2026 прийняв Постанову № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році». 
Пунктом 1 та підпунктом 1 пункту 2 цієї Постанови визначено, що з 01 березня 2026 року розміри пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ, підвищуються на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121 у межах максимального розміру пенсії, визначеного статтею 43 Закону. 
Одночасно пунктом 3 Постанови встановлено, що розмір збільшення в результаті такого перерахунку не може перевищувати 2 595,00 грн.
Суд окремо акцентує увагу на тому, що позивач у цій справі жодним чином не оспорює правомірність обмеження самої суми індексації межею у 2 595,00 грн. Ключовим спірним питанням є виключно наявність чи відсутність у відповідача законних повноважень обмежувати загальний (проіндексований) розмір пенсії позивача так званим «максимальним розміром».
Оцінюючи посилання пенсійного органу на положення статті 43 Закону № 2262-ХІІ як на легітимну підставу для усічення виплати, суд зазначає наступне.
Обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами) було запроваджено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI та відображено у частині сьомій статті 43 Закону № 2262-ХІІ.
Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
У своєму еталонному Рішенні Конституційний Суд України дійшов безапеляційного висновку, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує сутність конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність держави.
Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Таким чином, починаючи з 20.12.2016 положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ втратили чинність. З цього моменту у правовій системі України не існує жодної чинної норми Закону № 2262-ХІІ, яка б визначала максимальний розмір пенсії або надавала право органам Пенсійного фонду обмежувати виплату пенсії військовослужбовців фіксованою граничною межею.
Наявність у підпункту 1 пункту 2 підзаконної Постанови КМУ № 236 текстового формулювання про підвищення пенсії «у межах максимального розміру пенсії, визначеного статтею 43 Закону», не породжує для відповідача законних підстав для застосування такого обмеження. 
Суд застосовує фундаментальний принцип юридичної сили нормативних актів: підзаконний акт виконавчої влади не може звужувати чи скасовувати права, гарантовані законом, і тим більше не здатний реанімувати чи відновити дію норми закону, яка була визнана неконституційною та втратила чинність. 
Відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний керуватися нормами Конституції та враховувати пряму дію рішень Конституційного Суду України, які є остаточними і обов`язковими до виконання на всій території України.
Отже, дії відповідача щодо застосування обмеження максимальним розміром до пенсії ОСОБА_1 при її виплаті з 01.03.2026 є порушенням вимог закону.
Крім того, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні у справі „Пічкур проти України“ (заява № 10441/06), де Суд зазначив, що право на отримання пенсії, яке виникає на підставі національного законодавства, є „майновим правом“ у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Будь-яке втручання у це право має бути не лише законним, а й пропорційним легітимній меті. У даному випадку, позбавлення позивача фактичної виплати нарахованої індексації шляхом штучного обмеження пенсії „максимальним розміром“ не відповідає критерію пропорційності та порушує справедливий баланс між інтересами суспільства та правами особи на майно».
Суд наголошує, що оскільки з 20.12.2016 у Законі № 2262-XII відсутня нормативна база для обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, будь-які подальші підзаконні акти чи положення бюджетних законів не можуть бути використані як правова підстава для невиплати повної суми індексації, яка є невід`ємною частиною пенсійної виплати».
Стосовно доводів відповідача про обов`язковість застосування понижувальних коефіцієнтів згідно зі статтею 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» та Постановою КМУ від 30.12.2025 № 1778, суд зазначає таке.
Позовні вимоги у цій справі чітко окреслені позивачем і стосуються захисту його права на виплату пенсії з урахуванням поточної індексації без застосування обмеження максимальним розміром. Оскільки саме неконституційне усічення виплати граничним розміром стало першопричиною поглинання суми індексації за 2026 рік, суд розглядає спір та захищає права позивача у заявлених межах.
Водночас суд наголошує, що Конституційний Суд України у своїх численних рішеннях (зокрема, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2018 № 5-р/2018, від 27.02.2020 № 3-р/2020) послідовно вказував, що закон про Державний бюджет України є актом тимчасової дії (розрахованим на один фінансовий рік), а тому ним не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки це призводить до звуження та необґрунтованого обмеження конституційних прав і свобод громадян. 
Відповідно, посилання відповідача на норми бюджетного закону та ухваленої на його виконання Постанови КМУ № 1778 як на легітимне виправдання зменшення розміру пенсійної виплати позивача, є безпідставними. Жодні тимчасові фінансові труднощі чи підзаконні акти уряду не можуть скасовувати соціальні гарантії, встановлені спеціальним Законом, статті якого щодо обмеження пенсії були визнані неконституційними.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не довів перед судом правомірності своїх дій щодо обмеження виплати пенсії позивача.
За таких обставин, з метою повного та ефективного відновлення порушених прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.03.2026 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації згідно з Постановою КМУ № 236, без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат.
Розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю внаслідок війни, а доказів понесення сторонами інших судових витрат матеріали справи не містять.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати ОСОБА_1 з 01.03.2026 пенсії без урахування індексації, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році».
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; код ЄДРПОУ 13814885) здійснити з 01 березня 2026 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) згідно Постанови Кабінету Міністрів України №236 від 25.02.26р. "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році", та без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.
4. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 28 травня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.