Справа № 591/144/24 
Номер провадження 22-ц/816/1504/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 травня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), 
суддів Петен Я.Л., Замченко А.О., 
з участю секретаря судового засідання Овчаренко М.В.,
у присутності:
представника відповідача – Волохової Вікторії Олегівни, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Казміренко Лариси Олексіївни
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2025 року (суддя Сидоренко А.П.), ухвалене у м. Суми, повний текст рішення виготовлено 15 грудня 2025 року, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в: 
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції 
05 січня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Казміренко Л.О., звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано такими обставинами.
Із 01 вересня 2004 року ОСОБА_1 безперервно працював на посаді концертмейстера у Сумському вищому училищі мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського, який 01 червня 2020 року перейменовано на КЗ Сумської обласної ради «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського». Упродовж 2020–2023 років мав педагогічне навантаження у розмірі 60 концертмейстерських годин, визначене наказом директора №357 від 23 червня 2020 року.
13 липня 2023 року позивач звернувся до керівництва із заявою про надання йому педагогічного навантаження на 2023–2024 навчальний рік у межах ставки, однак, за його твердженням, отримав усну відмову, а з наказом №86-с від 08 вересня 2023 року про розподіл навантаження його не було ознайомлено. Водночас наказом №243-к від 01 вересня 2023 року йому було встановлено режим простою на період із 01 вересня 2023 року по 31 жовтня 2023 року із оплатою за тарифною ставкою, визначеною попереднім навантаженням (наказ №115-с від 09 вересня 2022 року). Позивач стверджує, що фактично з цим наказом його не було ознайомлено належним чином, а відомості про нібито усне повідомлення та складення акту про відмову від підпису він вважає недостовірними.
У подальшому на підставі наказу №345-к від 04 листопада 2023 року позивача було звільнено з посади концертмейстера на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зокрема скороченням чисельності працівників. Підставами звільнення зазначено, зокрема, накази №45-ОД від 31 серпня 2023 року, №243-к від 01 вересня 2023 року, повідомлення про вивільнення №1 від 01 вересня 2023 року, доповідну від 31 жовтня 2023 року, листок непрацездатності та наказ №337-к від 27 жовтня 2023 року. Позивач вважає зазначене звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Обґрунтовуючи незаконність наказу №243-к від 01 вересня 2023 року, позивач зазначає, що відсутні передбачені законом підстави для встановлення простою, оскільки навчальний заклад у вересні-жовтні 2023 року продовжував функціонувати, освітній процес здійснювався, а об`єктивних перешкод для виконання ним роботи не існувало. Він вказує, що військові дії безпосередньо в м. Суми у цей період не велися, заклад не припиняв діяльність, а тому роботодавець мав можливість забезпечити його роботою, у тому числі дистанційно. Крім того, простій було застосовано виключно до нього, як до окремого працівника, що, на думку позивача, свідчить про вибірковий і дискримінаційний характер таких дій.
Обґрунтовуючи незаконність наказу №345-к від 04 листопада 2023 року щодо звільнення, позивач доводить, що фактичних змін в організації виробництва і праці не відбулося, скорочення штату не було реальним, а наявний обсяг навчального навантаження (зокрема понад 3000 концертмейстерських годин на 2023–2024 навчальний рік) дозволяв забезпечити його роботою в обсязі не менше встановлених 60 годин. Він наголошує, що відповідач не здійснив належного розподілу годин, хоча відповідно до навчальних планів та його кваліфікації він міг виконувати роботу з різних дисциплін, у тому числі суміщати концертмейстерську та педагогічну діяльність.
Позивач також вказував, що відповідач не виконав обов`язку щодо працевлаштування, передбаченого статтями 40 та 49-2 КЗпП України, оскільки не запропонував йому всі наявні вакантні посади, які відповідали б його освіті та кваліфікації, а запропоновані посади (зокрема інструктора, столяра, електромонтера тощо) не відповідали його спеціальності. Крім того, роботодавець не довів неможливість переведення позивача на іншу роботу.
У період його звільнення з роботи із закладу звільнилися двоє працівників – концертмейстерів відділу народних інструментів у зв`язку з виходом їх на пенсію, але на роботу були прийняті нові два працівники, що працювали концертмейстерами та викладали концертмейстерські години.
Окремо позивач наголошує на порушенні процедури звільнення, зокрема відсутності належного письмового попередження про вивільнення за два місяці (повідомлення №1 від 01 вересня 2023 року ним не підписано), неознайомленні його під підпис із наказом №243-к від 01 вересня 2023 року та іншими документами, а також відсутності належного підтвердження такого ознайомлення. Він зазначає, що 01 вересня 2023 року заклад фактично не працював через безпекову ситуацію, що унеможливлювало вручення йому відповідних документів у цей день.
Крім того, позивач вказує, що при звільненні не було дотримано гарантій, передбачених законодавством, зокрема не враховано його переважне право на залишення на роботі як працівника з більшим стажем та основним місцем роботи, тоді як інші працівники з меншим стажем або ті, що працюють за сумісництвом, залишилися працювати. Також не було отримано згоди профспілкового органу на його звільнення, що є обов`язковою умовою у відповідних випадках.
Пред`явлення вказаних позовних вимог відбувається із пропуском строку на звернення до суду, а саме більше трьох місяців для скасування наказу про встановлення режиму простою, та більше одного місяця для скасування наказу про звільнення його з роботи.
Обґрунтовує поважність причин пропуску строку звернення до суду тим, що не був своєчасно ознайомлений із наказами №243-к від 01 вересня 2023 року та №345-к від 04 листопада 2023 року, а також повідомленням №1 від 01 вересня 2023 року, не отримував їх належним чином, а відповідач фактично перешкоджав їх отриманню. Лише 18 грудня 2023 року його представником було отримано відповідні документи поштовим відправленням №4000013442716, що, на його думку, підтверджує об`єктивну неможливість своєчасного звернення до суду, тому просив поновити вказані строки.
Із урахуванням викладеного позивач просив: 
поновити строк на звернення до суду на оскарження наказу №243-к від 01 вересня 2023 року про встановлення простою та наказу №345-к від 04 листопада 2023 року про звільнення; 
скасувати наказ №243-к від 01 вересня 2023 року про встановлення простою; 
визнати звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України незаконним та поновити його на роботі в КЗ СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського» на посаді концертмейстера з 04 листопада 2023 року;
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2023 року до дня поновлення на роботі.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2025 року поновлено строк звернення до суду на оскарження наказу №243-к від 01 вересня 2023 року про встановлення простою та наказу №345-к від 04 листопада 2023 року про звільнення. У задоволенні позову відмовлено.
Задовольняючи клопотання про поновлення строку на оскарження наказу про встановлення режиму простою та наказу про звільнення, суд виходив із відсутності належних та допустимих доказів про вручення позивачу копій оскаржуваних наказів, а тому відсутні підстави вважати, що про їх зміст позивачу стало відомо раніше 18 грудня 2023 року, вказане не спростовано відповідачем.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем доведено наявність реальних змін в організації виробництва і праці, які полягали у скороченні обсягу педагогічного навантаження концертмейстерів у зв`язку зі змінами у законодавстві про фахову передвищу освіту, запровадженням нових стандартів освіти, відсутністю набору студентів за окремими спеціалізаціями та, як наслідок, зменшенням кількості навчальних годин. Суд встановив, що на підставі відповідного наказу було прийнято рішення про скорочення чисельності концертмейстерів, створено комісію для визначення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, та за результатами її роботи позивач підлягав вивільненню як працівник з нижчою кваліфікаційною категорією.
При цьому суд першої інстанції врахував, що: позивача було персонально попереджено про наступне вивільнення за два місяці, що підтверджується відповідним повідомленням та актом про відмову від підпису; позивачу одночасно із попередженням були запропоновані інші вакантні посади, які на той час існували у відповідача; відповідач дотримався вимог щодо виплати вихідної допомоги та інших належних виплат при звільненні.
Суд встановив обставини, які вказували на незаконність вибіркового запровадження стосовно позивача режиму простою, оскільки коледж здійснював свою роботу, однак дійшов висновку про те, що скасування наказу про встановлення режиму простою №243-к від 01 вересня 2023 року, за відсутності похідних вимог про усунення наслідків запровадження простою, не є ефективним способом захисту прав працівника. Оскільки режим простою визначався у певний період і вичерпав свою дію, а запровадження такого режиму не позначилося на оплаті праці позивача, відмовив у скасуванні вказаного наказу.
Оцінюючи доводи позивача щодо відсутності підстав для скорочення, недотримання процедури вивільнення, дискримінаційного підходу, неповідомлення про звільнення, непропонування належної роботи та порушення його переважного права на залишення на роботі, суд дійшов висновку про їх недоведеність та спростування наданими відповідачем доказами.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційних скарг
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким: скасувати накази про встановлення режиму простою, про звільнення, поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
Заперечує доводи відповідача проте, що зміни в організації виробництва і праці призвели до зменшення кількості навчальних годин, що не підтверджено відповідним розрахунками про погіршення організації виробництва і праці. Не враховано факт звільнення працівників та прийняття на роботу нових у період із дня попередження до моменту його звільнення, не враховано навчальні години із освітніх спеціальностей 024 «Хореографія» та 025 «Мистецтво», де збільшилась кількість студентів і з`явилися додаткові години.
Вказує про застосування до нього у період часу, що передував звільненню, обмеження трудової діяльності через запровадження режиму простою, тому оскарження такого наказу слід розглядати не як окремо взятого, а в контексті поновлення трудових прав, наслідком чого стало звільнення і через це позов містить дві вимоги: скасування наказу про запровадження режиму простою та поновлення на роботі. Доводить дискримінаційний характер наказу про застосування до нього режиму простою, що не пов`язано із введенням воєнного стану, а націлено на перешкоджання виконання ним трудових обов`язків, так як заклад працював у звичному режимі. Вважає незаконною відмову у скасуванні наказу про запровадження режиму простою із посиланням на оплату йому часу простою. При цьому такі виплати також були предметом оскарження, однак залишилися без відповіді суду. 
Зазначає про недопустимість звільнення у середині навчального року, оскільки викладач є учасником навчального процесу і його права захищені законом. Скорочення чисельності працівників повинно проводитися до початку навчального року.
Судом не враховано доводи про не з`ясування відповідачем кваліфікаційних категорій інших концертмейстерів, що працювали у закладі. Заперечує доводи відповідача про прийняття на роботу нових працівників з 01 вересня 2023 року.
Вказує на ненадання можливості ознайомитися із повідомленням про вивільнення та з наказом про встановлення режиму простою. Обраний відповідачем спосіб ознайомлення шляхом прочитання вголос, суперечить встановленим правилам, так він не міг запам`ятати значний об`єм тексту або прочитати документ, що тримають у руках. На його вимогу копія наказу відповідачем не надана, тому він не міг вживати відповідних заходів. Копії текстів отримані ним 18 грудня 2023 року. 
Також із окремою апеляційною скаргою звернулася представник ОСОБА_1 – адвокат Казміренко Л.О. Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Вказує, що суд першої інстанції дійшов суперечливих висновків, оскільки, встановивши незаконність запровадження щодо позивача режиму простою, не надав належної правової оцінки цим обставинам та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Суд безпідставно визнав наявність у відповідача змін в організації виробництва і праці, які стали підставою для скорочення позивача, оскільки такі зміни не мали об`єктивного та тривалого характеру, а були зумовлені лише тимчасовими коливаннями кількості студентів та педагогічного навантаження. 
Зазначає, що наказ про скорочення чисельності працівників не стосується позивача, оскільки він виконував трудові функції за іншою спеціальністю, а тому не міг бути підставою для його звільнення. Відповідно, і похідні документи, зокрема повідомлення про вивільнення та рішення комісії щодо переважного права на залишення на роботі, не можуть вважатися належними підставами для звільнення позивача.
Наголошує, що відповідачем не дотримано вимог трудового законодавства щодо пропозиції працівнику іншої роботи, оскільки наявні вакантні посади позивачу не пропонувалися, а суд першої інстанції не надав належної оцінки цим доводам.
Окремо посилається на порушення судом правил розподілу доказового тягаря, зокрема у частині доведення відсутності дискримінації, вважаючи, що надані ним обставини свідчать про наявність ознак дискримінаційного підходу з боку відповідача, які останнім не були спростовані.
Вказує на неналежну оцінку судом доказів щодо кваліфікації працівників, залишених на роботі, та необґрунтованість висновків про переважне право інших працівників, оскільки надані відповідачем документи не підтверджують актуального рівня їх кваліфікації.
Також суд безпідставно поклав в основу рішення показання свідків, які не підтверджуються іншими доказами та не враховують фактичних умов здійснення освітнього процесу у відповідача.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу КЗ СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Вважає, що рішення ухвалене на підставі належним чином досліджених письмових доказів, зокрема, щодо змін в організації виробництва і праці в коледжі, які обумовили скорочення чисельності концертмейстерів Циклової комісії народних інструментів, народного інструментального мистецтва, що мало наслідком звільнення ОСОБА_1 . Доводить дотримання відповідачем процедури звільнення позивача, а саме, його належне повідомлення про скорочення концертмейстерських годин та про наступне звільнення, доведення йому переліку всіх вакантних посад. 
Мотиви суду щодо розгляду справи за відсутності інших учасників справи
Відповідно до частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Верховний Суд вже неодноразово в своїх рішеннях, зокрема в постановах від 16 березня 2026 року у справі №128/1272/18, від 14 березня 2025 року у справі №203/3889/23, від 21 грудня 2023 року у справі №686/23143/20, від 27 квітня 2020 року у справі №802/562/18-а, від 21 червня 2018 року у справі №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.
Колегія суддів враховує, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Враховуючи передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи в якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності в справі матеріалів для її розгляду, заслухавши думку учасників справи, які беруть участь у судовому засіданні, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників, зокрема позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
Із 01 жовтня 2001 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Сумським вищим училищем мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського, а потім із КЗ СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського», неодноразово був прийнятий та звільнявся із посади концертмейстера (т. 1 а.с. 12, т. 2 а.с. 1).
У адресованій керівництву коледжу доповідній записці завідувача відділення культури ОСОБА_3 від 30 серпня 2023 року зазначено наступне: 
Узв`язку із наказом Міністерства освіти і науки України «Про затвердження стандарту фахової передвищої освіти за спеціальністю 028 «Менеджмент соціокультурної діяльності» галузі знань «Культура і мистецтво» від 10 червня 2021 року № 417 і введенням його в дію у 2022-2023 навчальному році та відсутністю набору студентів за спеціальністю 028 «Менеджмент соціокультурної діяльності» спеціалізації: народне пісенне мистецтво, народне інструментальне мистецтво, видовищно-театралізовані заходи, а також затвердженні нею, як завідувачем відділення культури, навчальної програми з дисципліни «Майстерність актора», яка не передбачає участі концертмейстера у навчальних заняттях, повідомлено про зменшення у 2023-2024 навчальному році, в порівнянні з 2022-2023 навчальним роком, кількості концертмейстерських годин концертмейстерів Циклової комісії народних інструментів, народного інструментального мистецтва з 3027 до 1991 годин. 
У зв`язку з викладеним та враховуючи неможливість забезпечення навантаження концертмейстерів Циклової комісії народних інструментів народного інструментального мистецтва, прохання розглянути питання щодо можливості скорочення кількості концертмейстерів вказаної вище циклової комісії (т. 1 а.с. 60).
Наказом керівництва КЗ СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського» «Про скорочення чисельності концертмейстерів Циклової комісії народних інструментів, народного інструментального мистецтва» від 31 серпня 2023 року № 45-ОД визначено наступне:
1. У зв`язку зі зменшенням кількості концертмейстерських годин концертмейстерів Циклової комісії народних інструментів, народного інструментального мистецтва у 2023-2024 навчальному році, в порівнянні із 2022-2023 навчальним роком, з 3027 до 1911 годин, з відсутністю набору студентів за спеціальністю 028 «Менджмент соціокультурної діяльності» спеціалізації: народне пісенне мистецтво, народне інструментальне мистецтво, видовищно-театралізовані заходи, вирішено скоротити чисельність концертмейстерів Циклової комісії народних інструментів, народного інструментального мистецтва з 4 осіб до 3 осіб.
2. Наказано створити комісію для вирішення питання переважного залишення на роботі концертмейстерів зазначеної Циклової комісії у зв`язку із скороченням чисельності концертмейстерів. Визначено склад комісії.
3. Комісії на підставі вивчення матеріалів особових справ концертмейстерів, враховуючи їх рівень кваліфікації та продуктивності праці, керуючись статтею 42 КЗпП України, визначити концертмейстера, який підлягає скороченню. 
4. Комісії оформити рішення протоколом та надати його керівництву коледжу не пізніше 01 вересня 2023 року (т. 1 а.с. 64).
Відповідно до протоколу № 1 засідання комісії, створеної на підставі наказу від 31 серпня 2023 року № 45-ОД для вирішення питання переважного залишення на роботі концертмейстерів Циклової комісії народних інструментів народного інструментального мистецтва:
встановили, що відповідно до наданих особових справ концертмейстери ОСОБА_4 , який має 35 років педагогічного стажу, є заслуженим працівником культури України (2004 рік), ОСОБА_5 , який має 40 років педагогічного стажу, та ОСОБА_6 , який має 15 років педагогічного стажу, є «спеціалістами вищої категорії» - концертмейстерами. ОСОБА_1 має 18 років педагогічного стажу, за результатами атестації у 2021 році присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст» - концертмейстер. Головою Циклової комісії хореографії ОСОБА_7 зазначено, що на концертмейстерську діяльність ОСОБА_1 була значна кількість скарг від викладачів коледжу. Також він вказав, що акомпаніювати на відділі хореографії можуть виключно концертмейстери вищої категорії; 
ухвалили, що відповідно до статті 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі є у концертмейстерів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а отже скороченню підлягає концертмейстер ОСОБА_1 , як концертмейстер нижчої кваліфікаційної категорії (т. 1 а.с. 65-69).
Наказом керівництва КЗ СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського» «Про повідомлення ОСОБА_1 » від 01 вересня 2023 року № 242-к, передбачено зобов`язання повідомити концертмейстера ОСОБА_1 під підпис не пізніше 01 вересня 2023 року про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (т. 1 а.с. 70).
Наказом керівництва КЗ СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського» «Про режим простою» від 01 вересня 2023 року №243-к для концертмейстера ОСОБА_1 встановлено режим простою з 01 вересня 2023 року по 31 жовтня 2023 року, зобов`язано бухгалтерію здійснювати оплату за період простою з розрахунку місячної тарифної ставки, відповідно до встановленого навантаження на 01 вересня 2022 року, згідно з наказом «Про річне педагогічне навантаження» від 09 вересня 2022 року №115-С (т. 1 а.с. 25, 73).
01 вересня 2023 року старшим інспектором з кадрів ОСОБА_8 , головним бухгалтером ОСОБА_9 та юрисконсультом ОСОБА_10 складено два акти такого змісту:
перший - 01 вересня 2023 року о 15 год у каб. № 11 приміщення навчального корпусу № 1 коледжу юрисконсульт ОСОБА_11 ознайомила концертмейстера ОСОБА_1 з наказом «Про режим простою» від 01 вересня 2023 року № 243-к, прочитавши його вголос в присутності зазначених осіб. Проте, ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з вказаним наказом (т. 1 а.с.74);
другий - 01 вересня 2023 року о 15 год 10 хв у кабінеті № 11 приміщення навчального корпусу № 1 коледжу юрисконсульт ОСОБА_11 ознайомила концертмейстера ОСОБА_1 з повідомленням про його вивільнення, прочитавши його вголос в присутності зазначених осіб. Проте позивач відмовився від проставлення свого підпису про ознайомлення з повідомленням про вивільнення (т. 1 а.с. 72).
Зміст повідомлення від 01 вересня 2023 року № 1 про вивільнення, складеного на підставі наказу «Про скорочення чисельності концертмейстерів Циклової комісії народних інструментів, народного інструментального мистецтва» від 31 серпня 2023 року № 45-ОД, наказу «Про повідомлення ОСОБА_1 » від 01 вересня 2023 року № 242-к, зводився до попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення із займаної посади концертмейстера на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 31 жовтня 2023 року, з виплатою вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України в розмірі середнього місячного заробітку. У попередженні запропоновано іншу роботу на посадах: 0,5 ставки провідного фахівця з питань цивільного захисту; інструктора з протипожежної профілактики; 0,5 ставки столяра; 0,5 ставки завідувача лабораторії навчального корпусу № 2; провідного бібліотекаря; настроювача піаніно та роялів; 0,5 ставки електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування; 0,5 методиста (т. 1 а.с. 24, 71).
Наказом керівництва КЗ СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського» «Про припинення трудового договору (контракту)» від 27 жовтня 2023 року №337-к ОСОБА_1 з 31 жовтня 2023 року звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності працівників) (т. 1 а.с.75).
Наказом керівництва КЗ СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського» «Про припинення трудового договору (контракту)» від 03 листопада 2023 № 345-к, наказ від 27 жовтня 2023 року №337-к викладено у новій редакції та звільнено ОСОБА_1 з 04 листопада 2023 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із його перебуванням на лікарняному (т. 1 а.с. 26).
04 листопада 2023 року працівниками КП СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С.Бортнянського»: директором з виховної роботи ОСОБА_12 , заступником директора з творчої діяльності та менеджменту ОСОБА_13 та юрисконсультом ОСОБА_10 складено акт, яким зафіксовано такі обставини:
04 листопада 2023 року о 09 год у кабінеті навчальної частини навчального корпусу № 2 ( АДРЕСА_1 ) юрисконсульт ОСОБА_14 ознайомила концертмейстера ОСОБА_1 із наказом від 03 листопада 2023 року № 345-к «Про припинення трудового договору (контракту)», прочитавши його вголос у присутності зазначених осіб, також повідомила про вручення йому цього наказу та повідомлень № 1, № 2 про нараховані та виплачені працівникові суми при звільненні. Проте ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з зазначеним наказом та відмовився отримати обхідний лист (т. 1 а.с. 80).
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона працює старшим інспектором з кадрів відповідача з 1997 року. 01 вересня 2023 року у зв`язку із введенням спеціальності менеджменту культурної діяльності припинився набір студентів на спеціальність народне пісенне мистецтво на народному інструменті. У зв`язку з цим з кожними роком навантаження зменшувалося. 31 серпня 2023 року завідуючий відділенням культури ОСОБА_3 звернулася до директора коледжу з повідомленням про те, що немає годин для навантаження і це потребує скорочення концертмейстерів з 4-ох осіб до 3-х. Комісія по цьому питання розглядала питання переважного права перебування на посадах концертмейстера і було прийнято рішення про звільнення позивача.
01 вересня 2023 року видано повідомлення про вивільнення і наказ про простій. У цей же день вона телефонувала позивачу і запросила підійти для ознайомлення з повідомленням про вивільнення. Після обіду позивач прийшов та ОСОБА_11 , тримаючи в руках повідомлення про вивільнення, надала можливість ОСОБА_1 прочитати його, він прочитав. У повідомленні були запропоновані вакантні посади, зокрема і методист. Він не погодився з таким повідомленням і посадами, зазначивши, що він не має кваліфікації для цих посад. ОСОБА_11 зачитала вголос повідомлення, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проставляння підпису на ньому. У такий же спосіб йому надали змогу ознайомитися з наказом про простій. Він також відмовився проставляти свій підпис. ОСОБА_11 зачитала йому і цей наказ. Головний бухгалтер ОСОБА_9 також при цьому була присутня. Був складений акт про відсутність згоди.
У середині вересня ОСОБА_1 прийшов з проханням пояснити повідомлення про вивільнення і вакантні посади. ОСОБА_11 знову, тримаючи в руках, дала ознайомитися і запропонувала розписатися, але він відмовився і пішов.
Хоч ОСОБА_1 і був на простої, він кожен день приходив на роботу. Наказ від 27 жовтня 2023 року був виданий про звільнення з 31 жовтня 2023 року. 31 жовтня 2023 року вона телефонувала ОСОБА_1 і запропонувала, щоб він прийшов і розписався про звільнення. Він пообіцяв підійти після закінчення повітряної тривоги, проте не прийшов. Продивляючись базу тимчасово непрацездатних, виявилося, що позивач перебував на лікарняному з 31 жовтня по 03 листопада 2023 року. Оскільки ОСОБА_1 перебував на лікарняному, вона звернулася до директора з пояснювальною запискою, у якій вказала про неможливість звільнення.
З`ясувавши, що станом на 03 листопада 2023 року ОСОБА_1 не перебуває на лікарняному, було видано наказ про звільнення позивача з 04 листопада 2023 року, це була субота, для педагогічних працівників робочий день. У цей день свідок не працювала, зі слів ОСОБА_11 їй відомо, що позивач відмовився розписатися в наказі.
06 листопада 2023 року вони перебували в кабінеті директора: вона, ОСОБА_11 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . Директору ОСОБА_17 зателефонувала вахтер ІІ корпусу і повідомила, що ОСОБА_1 веде себе не дуже пристойно і вимагає ключі від кабінету. Вона в режимі гучного зв`язку зателефонувала на внутрішній телефон корпусу і запропонувала запросити позивача до відділу кадрів. Вона наголосила підійти до відділу кадрів і ознайомитися з наказом про звільнення. Він сказав, що без адвоката не буде ознайомлюватися та не буде ставити підпис.
На наступний день 07 листопада 2023 року ОСОБА_1 прийшов до відділу кадрів з працівниками поліції та у їхній присутності ознайомлювався з наказом, потім вона вголос читала його. Але позивач відмовився від підпису та отримання.
Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він є викладачем, заступником директора з творчої діяльності та менеджменту з 2021 року. Після того як вступила в силу фахова передвища освіта, введено нові стандарти. Спеціалізації «Видовищно-театралізовані заходи», «Народно-інструментальне мистецтво» та «Народне пісенне мистецтво» перестали надаватися і набір за цими спеціальностями не здійснювався. Оскільки за спеціалізаціями не здійснювався набір, то викладачі з фаху та концентрмейстри, з якими вони працювали продовжили доводити курси, які вже були прийняті на навчання до введення цього стандарту. У зв`язку з цим постало питання недостатнього навантаження викладачів і щопонеділка на нарадах директора піднімалося питання скорочення годин навантаження. Директор ОСОБА_17 надала завдання завідуючій навчальною частиною, завідуючій відділення культури проаналізувати ситуацію щодо навантаження, зокрема, концертмейстерів-баяністів, бо вони працюють не з усіма спеціальностями.
Оскільки навчальна частина займається розподілом навчального навантаження, директор скликала голів циклових комісій для вирішення питання, яким має бути навантаження і яка повинна бути кількість концертмейстерів. Відповідно вони досліджували професійні якості для кожної спеціальності. Було прийнято рішення, що немає навантаження для позивача, оскільки за повідомленням голови циклової комісії з хореографії ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , як концертмейстер, не міг осилити їхню програму. Про таку ж проблему повідомляла голова циклової комісії у менеджменті соціокультурної діяльності ОСОБА_18 . На момент вирішення цих питань він не був присутній, йому відомо про це зі слів директора на нараді.
04 листопада 2023 року в суботу після занять свідок прийшов на І поверх навчального корпусу та побачив як ОСОБА_1 говорив із черговою по корпусу. ОСОБА_11 знаходилася біля навчальної частини і вона покликала позивача пройти до навчальної частини. У присутності свідка та заступника директора з виховної роботи ОСОБА_16 . ОСОБА_11 поклала на стіл два документи та тримаючи їх руками, попросила позивача з ними ознайомитися. Він їх прочитав продивився, запитав чи він звільнений. ОСОБА_11 зачитала наказ, що через скорочення годин ОСОБА_1 звільнений і попросила його підписатися, що він повідомлений про це, на що позивач обурився і сказав, що нічого підписувати не буде без адвоката. Він вийшов з дверей навчальної частини і пішов у фойє, ОСОБА_11 пішла за ним, позивач почав набирати когось по телефону.
ОСОБА_1 вийшов з навчальної частини, ОСОБА_11 попросила його отримати копію наказу про звільнення. Він відмовився і сказав, що очікує адвоката. Телефонував комусь, виходив, заходив. Потім ОСОБА_11 попросила свідка та ОСОБА_16 скласти та підписати акт про те, що вона читала наказ про звільнення.
06 листопада 2023 року у понеділок під час наради у директора, останньому зателефонувала чергова із корпусу №2. По гучному зв`язку відбулася розмова присутніх із позивачем під час якої ОСОБА_8 сказала, що він звільнений, і попросила прийти отримати копію наказу. ОСОБА_1 повідомив, що нічого не буде отримувати без свого адвоката. На цьому розмова перервалася. Того тижня позивач приходив до коледжу, викликав поліцію. Говорив, що хоче забрати особисті речі з кабінету, а його не пускали на робоче місце. Після приїзду працівників поліції, він зайшов у їх супроводі з комендантом до кабінету, де він забрав свої особисті речі – баян.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Щодо наявності підстав звільнення з підстав пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20) зазначено: «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. 
Згідно з правовими висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року (справа № 519/160/16-ц), від 06 лютого 2018 року (справа № 696/985/15-ц), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.
Судом першої інстанції правильно встановлено і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду, що в КЗ СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського» мали місце зміни в організації виробництва і праці, які зумовили необхідність скорочення кількості концертмейстерів Циклової комісії народних інструментів, народного інструментального мистецтва. Встановлено обставини, які стали передумовою для зміни в організації праці коледжу, зокрема: відсутність набору студентів на спеціалізації «Народне пісенне мистецтво» і «Народне інструментальне мистецтво» у 2022-2023 навчальний рік, про що маються відповідні накази та відповідно зменшення концертмейстерських годин для концертмейстерів у 2023-2024 навчальному році. Вказані зміни у свою чергу потягли за собою і зміни до навчальних програмам та навчальних планів. 
Щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні 
Стаття 42 КЗпП України передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Відповідно до статті 42 КЗпП України визначальним критерієм при вирішенні питання про вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці є рівень їх кваліфікації та продуктивності праці. Лише у разі їх рівності підлягають застосуванню додаткові критерії, передбачені частиною другою цієї статті.
Зазначені вимоги зобов`язують роботодавця здійснити порівняльну оцінку всіх працівників, які займають аналогічні посади, на підставі об`єктивних показників їх професійної діяльності.
Невиконання такого обов`язку або формальний підхід до проведення відповідної оцінки свідчить про порушення вимог статті 42 КЗпП України.
У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 569/9913/18 (провадження № 61-15809св19) зазначено, що процедура визначення кваліфікації та продуктивності праці працівників, а також процедура визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, законодавчо не визначена. Проте, враховуючи, що потреба у визначені (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченні чисельності штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, тому створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець.
Суд не володіє достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника, оскільки це є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг. Визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією роботодавця. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 809/2894/13, від 07 серпня 2019 року у справі № 367/3870/16-ц (провадження № 61-38248св18).
Із матеріалів страви вбачається, що із чотирьох концертмейстерів, лише позивач мав кваліфікаційну категорію «спеціаліст», інші концертмейстери були «спеціалістами вищої категорії», тому додаткові критерії для встановлення переважного права обґрунтовано комісією не застосовувалися. 
Щодо необхідності отримання згоди органу первинної профспілкової організації 
Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у загальному порядку допускається лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, однак згідно з частиною 2 статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану зазначена вимога не застосовується, за винятком випадків звільнення працівників, обраних до профспілкових органів. За відсутності доказів належності позивача до таких органів відсутні підстави вважати порушеною процедуру звільнення в частині неотримання попередньої згоди профспілкового органу.
Щодо виконання обов`язку попередження про наступне вивільнення та запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. 
Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зроблено висновок, що: «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Із огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення».
Обставини відмови позивача від ознайомлення з повідомленням про вивільнення від 01 вересня 2023 року доведено Актом про відмову ОСОБА_1 від проставлення підпису про ознайомлення з повідомленням про вивільнення концертмейстера ОСОБА_1 від 01 вересня 2023 року № 1 (т. 1 а.с. 72), а також підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , неправдивість показання якої не доведено позивачем.
Таким чином, позивач був належним чином повідомлений про скорочення концертмейстерських годин на цикловій комісії народних інструментів, народного інструментального мистецтва та про наступне звільнення, а також йому доведено перелік усіх вакантних посад з пропозицією подати відповідну заяву до відділу кадрів у разі прийняття такої.
У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року (справа № 444/372/20) зроблено висновок, що сам лише факт не запропонування роботодавцем працівнику певної вакантної посади за умови, що позивач не зміг би обійняти її відповідно до кваліфікаційних вимог цієї посади, не може свідчити про те, що роботодавцем було порушено вимоги частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України під час звільнення позивача. Судами має бути встановлено, що посаду яку не було запропоновано працівнику реально могла бути ним зайнята, оскільки у протилежному випадку скасування наказу про звільнення лише з цих підстав буде необґрунтованим та свідчитиме про формалізм щодо тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України.
Твердження позивача про те, що в період його звільнення з роботи з закладу звільнилися двоє працівників концертмейстерів відділу народних інструментів у зв`язку з виходом їх на пенсію, але на роботу були прийняті нові два працівники, що працювали концертмейстерами та викладали концертмейстерські години, не підтверджено належними доказами.
Із метою перевірки зазначених в апеляційні скарзі доводів, апеляційним судом досліджено надані відповідачем відомості щодо звільнених та прийнятих на роботу працівників (т. 2 а.с. 187-203, 230). Встановлено, що у період із 01 вересня 2023 року по з 04 листопада 2023 року була наявна вакантна посада – викладача вокально-хорових дисциплін (т. 2 а.с. 203), яка не була запропонована позивачу. Також колегією суддів встановлено, що така посада не мала бути запропонована позивачу, оскільки не відповідала його спеціальності та кваліфікації.
Відповідно до розділу VII посадової інструкції викладача вокально-хорових дисциплін вказану посаду може обійняти особа, яка має вищу педагогічну освіту освітнього ступеня магістр (спеціаліст) професійна кваліфікація: викладач вокалу, артист-вокаліст, керівник вокального ансамблю; викладач хорових дисциплін, хормейстер, диригент; викладач хорових дисциплін, керівник хору. 
Позивач ОСОБА_1 у 2021 році закінчив Сумський державний педагогічний університет імені А.С. Макаренка, здобувши педагогічну освіту освітнього ступеня бакалавр, спеціальність середня освіта, ; у 2001 році закінчив Харківську державну академію культури, отримавши повну вищу освіту за спеціальністю «Народна художня творчість» та здобув кваліфікацію керівника оркестру народних інструментів, викладача фахових дисциплін (т. 1 а.с. 29, 30).
Отже позивач не має освітнього ступеня педагогічної освіти, а його спеціальність та кваліфікація пов`язані із виконанням творів на народних інструментах, тому він не може бути педагогом у сфері музичної освіти, який навчає співу (індивідуального й хорового),диригування та роботи з колективом. Саме у зв`язку із цим роботодавець був позбавлений можливості запропонувати позивачу іншу вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю. 
Інші посади, на які вказує, як на вакантні позивач, були зайняті, ще до моменту вручення йому повідомлення про майбутнє вивільнення.
Таким чином, суд дійшов правильних висновків про те, що відповідач виконав вимоги частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України під час звільнення позивача.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши, що в КЗ СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського» мали місце зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності працівників, відповідачем у встановлений строк повідомлено ОСОБА_1 про зміни в організації виробництва і праці та про майбутнє звільнення, від запропонованих вакантних посад останній відмовився, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України проведено законно, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.
Щодо позовних вимог про скасування наказу від 01 вересня 2023 року № 243-к про встановлення режиму простою
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Право на працю передбачає не лише можливість особи заробляти собі на життя, а й обов`язок роботодавця забезпечити реальність такого права, зокрема шляхом недопущення його обмеження.
Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Простій є винятковим правовим режимом, застосування якого допускається виключно за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють виконання роботи, зокрема у зв`язку із відсутністю організаційних або технічних умов чи зупиненням діяльності підприємства або його структурного підрозділу. 
Обов`язковою передумовою запровадження простою є доведена роботодавцем фактична неможливість забезпечення працівника роботою, яка не може ґрунтуватися на припущеннях або формальних посиланнях.
Встановлено, що наказу від 01 вересня 2023 року № 243-к, яким для позивача встановлено режим простою, передували обставини – це законодавчо обумовлена зміна стандартів фахової передвищої освіти за відповідними спеціальностями, недобір студентів та викликана цим необхідність оптимізації окремих навчальних процесів, що зумовило зменшення навантаження на викладачів та призвело до змін в організації виробництва і праці – скорочення чисельності концертмейстерів. 
Також вбачається, що оспорюваний наказ був виданий стосовно ОСОБА_1 відразу ж після прийняття наказу про зміни в організації виробництва, рішення комісії про відсутність у нього переважного права на залишення на роботі та його повідомленням про подальше вивільнення. 
Доводи апеляційної скарги про дискримінаційний характер наказу про встановлення режиму простою, не знайшли свого підтвердження. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували упереджене ставлення з боку роботодавця чи свідчили про те, що фактичною причиною запровадження щодо нього режиму простою були обставини, що підпадають під ознаки дискримінації.
Наведені вище обставини спростовують доводи позивача про дискримінаційний характер оскаржуваного наказу. І саме по собі посилання позивача на вибірковість та дискримінаційність оскаржуваного наказу не є достатнім для висновку про порушення його трудових прав.
Таким чином, запровадження простою стосовно позивача має належне обґрунтування, здійснене за наявності об`єктивних підстав та не свідчить про дискримінаційний підхід до позивача, що виключає визнання його незаконним.
Встановивши, що трудові права позивача оспорюваним наказом не порушено, колегія суддів відмовляє у його скасуванні з підстав необґрунтованості в цій частині позовних вимог. 
У той же час, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині із огляду на обрання позивачем не ефективного способу захисту. Колегія суддів не погоджується із таким висновком із вище викладених мотивів, тому вважає необхідним рішення суду першої інстанції в цій частині змінити та викласти мотиви відмови у задоволенні в скасуванні зазначеного наказу в редакції цієї постанови.
Щодо строку звернення до суду для оскарженням наказів про встановлення режиму простою та звільнення
Відповідно до частин 1, 2 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України). 
Наслідки пропуску строку звернення до суду у вигляді відмови в задоволенні позову застосовуються судом лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але такі строки пропущено та підстав для їх поновлення не встановлено. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.
Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 просив суд поновити строк для звернення до суду.
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підстави для визнання наказу про встановлення режиму простою та про звільнення незаконними відсутні, як і відсутні підстави для поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Проте, відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю, суд першої інстанції помилково поновив місячний та тримісячний строк звернення до суду. Таке поновлення строку є зайвим, оскільки суд розглянув вказаний позов по суті і дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача, що є достатнім для вирішення спору та не вимагає поновлення вказаних строків звернення до суду. 
Тому, у цій частині рішення суду першої інстанції також підлягає зміні, шляхом виключення мотивів щодо поновлення місячного строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та тримісячного строку звернення до суду з позовом для оскарження наказу про встановлення режиму простою.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1, 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, із викладенням мотивувальної частини рішення суду в редакції цієї постанови, а резолютивної частини рішення у новій редакції.
Висновки суду щодо судових витрат
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Із огляду на те, що апеляційний суд не змінює судового рішення по суті та не ухвалює нове рішення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 367-369, 374-376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Казміренко Лариси Олексіївни задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення у редакції цієї постанови, а перший та другий абзац резолютивної частини у такій редакції:
«Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу».
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.
Повна постанова складена «11» травня 2026 року.

Головуючий         Д.В. Сізов

Судді Я.Л. Петен 

А.О. Замченко