КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5105/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/11471/25

26 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Олійника Олександра Володимировича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Діденка Є.В., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 26 квітня 2014 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПрАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменоване у ПАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення( з використанням внутрішньо будинкових систем).
Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг, дана відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. 
Споживачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримують послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у вищевказаній газеті, жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від відповідачів не надходило. 
Однак, відповідачі, в порушення умов договорів та вимог, що передбачені наведеними нормативними актами, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 січня 2017 року по 31 травня 2025 року житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконали належним чином, внаслідок чого у останніх виникла заборгованість у розмірі 66 914,83 грн, з яких: 66 914,83 грн заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення;  1 840,25 грн заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування.
Відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України, зобов`язані також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних.
З урахуванням наведених обставин, позивач Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 68 755,08 гри, 3% річних у розмірі  6 070,77 грн, інфляційні втрати у розмірі 31 853,97 грн, пеню у розмірі 228,30 грн, витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 41,00 грн.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість в розмірі 106 908 грн 12 коп, з яких:  68 755,08 грн - заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, 3% річних - 6070,77 грн, 31 853,97 грн - інфляційних втрат та 228,30 грн пеня.
Стягнуто в рівних частинах з  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» суму судового збору в розмірі 3 028 грн, тобто,по 1 514 грн з кожного.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Олійник Олександр Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати частково рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовити повністю. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач у справі   ОСОБА_1 фактично не проживає в квартирі АДРЕСА_2 з 13 грудня 2010 року, що підтверджується довідкою Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області від 09 листопада 2025 року. Фактичним місцем проживання відповідача ОСОБА_1 з 13 грудня 2010 року є будинок АДРЕСА_3 .
Також, згідно з відомостями, що містяться в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно, ОСОБА_1 «РНОКПП НОМЕР_1 », не є власником або співвласником квартири АДРЕСА_2 .
За даними реєстрових книг КП «Київське міське БТІ», 1/2 частка об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, тобто, фактичним співвласником квартири є брат відповідача ОСОБА_2 .
Оскільки саме власники майна несуть тягар його утримання (стаття 322 Цивільного кодексу України), то, на переконання сторони відповідача ОСОБА_1 , відповідні вимоги про сплату житлово-комунальних послуг мали бути пред`явлені до власників.
До того ж, оскільки постачання гарячої води, централізоване водопостачання, централізованеводовідведення є комунальними послугами в розумінні пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а індивідуальним споживачем є, зокрема, фізична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка (саме) користується об`єктом нерухомого майна, то вимоги позивача до відповідача ОСОБА_1, яка з грудня місяця 2010 року не користується об`єктом нерухомого майна - квартирою АДРЕСА_2 , оскільки фактично проживає в іншому місці, є необґрунтованими.
Посилання в мотивувальній частині оскаржуваного рішення на те, що 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) й, що фізична особа (власник/ квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), яка користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається таким, що ознайомлений, погоджується та приєднується до умов Договору, а саме,що стосується відповідача  ОСОБА_1, не є слушними, оскільки повідомлення в газеті «Хрещатик» було опубліковано 05 серпня 2014 року, тобто, коли відповідач ОСОБА_1 вже не проживала в квартирі АДРЕСА_2 ; публічний договір (оферта) вважається таким, що акцептований, якщо до нього приєднується саме власник нерухомого майна або особа, яка користується послугами, тоді як відповідач ОСОБА_1 не є ні власником, ні особою, яка користується або користувалася послугами позивача.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, а відповідачкаОСОБА_1 , з огляду на письмовий порядок провадження у даній справі та її фактичну відсутність за адресою, на яку відправлялась ухвала про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви й додані до неї матеріали, не мала можливості подати відповідні докази на спростування викладених в позові обставин, внаслідок чого судом не було застосовано норми матеріального права (статтю 322 Цивільного кодексу України, пункт 6 частини першої статті 1 та пункт 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), що призвело до ухвалення помилкового за юридичним змістом рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Гажала Анна Валеріївна просить апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року- залишити без змін.
Зазначає, що згідно інформації з Єдиного державного демографічного реєстру  № 1658399 та № 1658374 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані:ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Жоден зі споживачів в письмовому вигляді не звертався до позивача та не інформував про зміну місця проживання, як і не вживав заходів повідомлення ПрАТ «АК «Київводоканал» про припинення споживання послуг.
Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачами усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частина четверта статті 544 ЦК України).
Сторона позивача вважає, що справа № 756/11471/25 розглянута судом першої інстанції з урахуванням всіх доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2025 є законним та обґрунтованим, відповідає усталеній практиці з відповідних правовідносин, а тому відсутні підстави для його скасування.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Олійник Олександр Володимирович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.
Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» Гажала Анна Валеріївна в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з?явився, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представників позивача та відповідачки, обговоривши доводи апеляційної скаргита відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.
Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.
Відповідно до п. 1.1 Договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги відповідно до затверджених цін/тарифів та обсягів спожитих послуг.
Пунктом 3.1. договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Судом також встановлено, що   ОСОБА_3 та   ОСОБА_1 а зареєстровані за адресою:        АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру від 12.08.2025 року №1658399, №1658374.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №432173083 в реєстрі відсутня інформація про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» від 11.07.2025 року у Гудовського ОСОБА_4  та   ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 31.05.2025 року обліковується заборгованість перед позивачем за послуги з централізованого водопостачання та послуги з централізованого водовідведення - 66 914,83 грн, плата за абонентське обслуговування - 1 840,25 грн.
З розрахунку суми заборгованості за період з січня 2017 року по травень 2025 року вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідачів за надані послуги з централізованого водопостачання та послуги з централізованого водовідведення - 66 914,83 грн, плата за абонентське обслуговування - 1 840,25 грн, 3% річних - 6 070,77 грн, 31 853,97 грн. - інфляційні втрати, 228,30 грн - пеня.
Задовольняючи позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції посилався на те, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послугз централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі, які зареєстровані та проживають  у вказаній квартирі, взяті на себе зобов`язання по оплаті вартості наданих  ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал»  послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконують, що призвело до виникнення заборгованості та порушення прав прозивача, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають  задоволенню.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року в частині задоволених позовних вимог до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги не оскаржується, а відтак, керуюючись приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року в частині задоволених позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідає.
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносини) договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, послуг з водовідведення, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Отже, за змістом даних норм, відповідь особи про прийняття пропозиції укласти договір - акцепт повинен бути повним і беззастережним. В такому випадку особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом, автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
За загальним правилом мовчання не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.
Зокрема, згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму вчинення правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Водночас, за ч. 3 ст. 205 ЦК України мовчання, як форма вираження волі сторони до вчинення правочину, може мати місце у випадках, встановлених договором або законом.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» покладає на споживача обов`язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.п. 1 і 5 ч. 3 ст. 20 Закону).
Наведені приписи закону свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2019 року у справі № 646/834/17, де скасовуючи судові рішення про відмову у стягненні боргу за надані комунальні послуги та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, Верховний Суд зазначив, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому, з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.
В матеріалах справи міститься відповідь № 1658374 від 12.08.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 з 30.10.2007 року (а.с. 46).
У свою чергу, положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації осіб за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.
Порядок реєстрації місця проживання регулюється Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, відповідно до п. 18 яких для реєстрації особа або її представник подає документ, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласника житла, наймача та членів його сім`ї.
Таким чином, враховуючи, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою, а також те, що довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачка ОСОБА_1 користувалась квартирою та отримувала житлово-комунальні послуги для власних потреб, оскільки вона зареєстрована у даній квартирі з 2007 року.
При цьому, колегія суддів враховує, що не перебування у власності відповідача квартири не може бути підставою для звільнення останнього від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Таким чином, зазначені докази підтверджують, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим позивач, як надавач послуг, в силу приписів частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право вимагати виконання нею обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг від відповідачки ОСОБА_1 солідарно з відповідачем ОСОБА_5 , який також зареєстрований у вказаній квартирі.
Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення усієї заборгованості за вказаною квартирою із тих осіб, відомості про яких були наявні у позивача, що не позбавляє в подальшому відповідача, який виконав зобов`язання зі сплати коштів за отримані послуги, права стягнути ці кошти з інших мешканців житла, які несуть солідарну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року до житлово-комунальних послуг відносяться комунальні послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, опалення, вивезення побутових відходів.
Згідно вимог ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні положення містить введений в дію 01.05.2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017  року, згідно п. 2 ст.5 якого комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року  споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у ст. 162 ЖК Української РСР.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Разом з тим, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Також, слід зазначити, що у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.
У даному випадку, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків у кожної із сторін, підтверджується діями сторін: відповідачці з 2017 року надавалися послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідачка від наданих позивачем послуг у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялась.
При цьому, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з січня 2017 року по травень 2025 року вбачається, що загальний розмір заборгованості  ОСОБА_2 та ОСОБА_1  за договором про надання послуг за послуги з централізованого водопостачання та послуги з централізованого водовідведення - 66 914,83 грн, плата за абонентське обслуговування - 1 840,25 грн, 3% річних - 6 070,77 грн, 31 853,97 грн. - інфляційні втрати, 228,30 грн - пеня.
Матеріали справи не містять доказів які б вказували на те, що ПрАТ «АК «Київводоканал» в спірний період неналежним чином виконував свої обов`язки щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а відповідачкою, у свою чергу, не надано доказів сплати вартості наданих та спожитих нею послуг з постачання холодної води та водовідведення в період з січня 2017 року по травень 2025 року. 
Матеріали справи не містять наданого відповідачкою контррозрахунку та обрунтування на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.
Таким чином, виходячи з вищевстановлених обставин справи та вимог законодавства, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову, адже позивачем доведено факт укладення договору з ОСОБА_2  та ОСОБА_1, факт надання послуг із водопостачання та водовідведення та користування ними відповідачкою без здійснення належної оплати.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що вона,   ОСОБА_1 , фактично не проживає в квартирі АДРЕСА_2 з 13 грудня 2010 року і з вказаної дати її фактичним місцем проживання є будинок АДРЕСА_3 , а тому вона не несе жодного обов?язку щодо сплати за житлово-комунальні послуги на користь позивача, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.
Як зазначалося вище та не спростовано апелянтом,   ОСОБА_1 з 30.10.2007 року має зареєстроване місце проживачння за адресою        АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.12.2019 року у справі №904/10956/16, окрім іншого, декларуючи обов`язок подання конкретних доказів на підтвердження доводів, вказала, що висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях та поясненнях однієї зі сторін.
Поряд з цим, відповідачем не надано, а матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, в розумінні чинного ЦПК України, з якого достеменно можливо було б встановити, що в період з січня 2017 року по травень 2025 року   ОСОБА_1 не користувалася послугами із водопостачання та водовідведення за місцем її реєстрації, зокрема, але не виключно: письмової заяви до надавача послуг про не користування послугами; заяви про перерахунок нарахувань за комунальні послуги, тощо.
Доводи апеляційної скарги про те, що     ОСОБА_1 а не укладала жодного договору з позивачем, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110(4510) було опублікувало повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПрАТ «АК «Київводоканал» послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
У матеріалах справи відсутні докази того, що після опублікування позивачем у засобах масової інформації проекту договору (публічної оферти), відповідачка у письмовому вигляді повідомляла ПрАТ «Київводоканал» про свою відмову укласти договір чи про свою незгоду з умовами опублікованого договору, а отже, така публічна оферта вважається погодженою та прийнятою (акцептованою) відповідачкою.
Посилання відповідачки  ОСОБА_1 на те, що за даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», частина об?єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, тобто, фактичним співвласником квартири є брат відповідача у справі  ОСОБА_2 , не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 солідарно з  ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Аналізуючи зазначене в сукупності, колегія суддів вважає, що доводи, викладені представникомвідповідача   ОСОБА_1 адвокатом Олійником Олександром Володимировичем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення  не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року в частині задоволених позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Олійника Олександра.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Олійника Олександра Володимировича залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Олійника Олександра Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року в частині задоволених позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: