ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/14456/24 пров. № А/857/19668/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Коморний О.І.
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 14 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

08 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:
- визнати протиправними дії Територіального управління служби судової охорони у Львівській області (далі – ТУ ССО) щодо незарахування періодів (часу) роботи в державних органах ОСОБА_1 до стажу служби у Службі судової охорони, що дає право на встановлення співробітнику Служби судової охорони надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки;
- зобов`язати відповідача зарахувати позивачці до стажу служби у Службі судової охорони, що дає право на встановлення надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки, періодів (часу) роботи в державних органах у Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області у період з 07 травня 2007 року по 06 листопада 2015 року, Головному управлінні Національної поліції у Львівській області у період з 07 листопада 2015 року по 28 серпня 2019 року, ТУ ССО у Львівській області у період з 29 серпня 2019 року по 18 грудня 2019 року;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення починаючи з 18 листопада 2021 року, з урахуванням періодів (часу) роботи в державних органах та раніше проведених виплат та надання додаткової оплачуваної відпустки.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі №380/14456/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що до стажу служби у Службі судової охорони, що дає право на встановлення надбавки за стаж служби та надання додаткової оплачуваної відпустки, зараховуються періоди, визначені Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” № 2262-XII та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб”, які передбачають зарахування часу роботи в державних органах до вислуги років при переході на службу до ССО на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони. Оскільки позивачка перейшла на посаду середнього складу ССО та має підтверджений стаж роботи в державних органах, а Перелік № 454 є неповним в частині посад територіальних управлінь, відмова відповідача у зарахуванні стажу позивачці з посиланням лише на відсутність її посади в цьому неповному переліку є протиправною. Відповідно позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ТУ ССО, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального, неповним з`ясуванням обставин справи. 
Скаржник зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що затверджений Головою Служби судової охорони Перелік посад співробітників Служби судової охорони середнього і вищого складу, на яких, у разі переходу на службу до Служби судової охорони, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах (наказ Служби судової охорони від 24 жовтня 2022 року № 454), який не охоплює посад середнього та вищого складу в територіальних управліннях, свідчить про неповне виконання уповноваженою особою обов`язку, покладеного на неї законом, щодо створення вичерпного переліку посад, є помилковим, адже ця обставина не може розширювати коло осіб, яким до вислуги років зараховується час роботи в державних органах, у подальшому визначене вказаним Переліком.
Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано, що з відомостей трудової книжки позивачки слідує, що у зараховані судом періоди роботи ОСОБА_1 працювала на умовах трудового договору і не проходила державну службу. Відтак, періоди роботи ОСОБА_1 в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області у період з 07 травня 2007 року по 06 листопада 2015 року, Головному управлінні Національної поліції у Львівській області у період з 07 листопада 2015 року по 28 серпня 2019 року та Територіальному управлінні Служби судової охорони у Львівській області у період з 29 серпня 2019 року по 18 грудня 2019 року не підлягають зарахуванню до стажу служби в Службі судової охорони.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 19 грудня 2019 року прийнята на службу в ТУ ССО у Львівській області на посаду начальника служби документального забезпечення та контролю, що належить до середнього складу Служби судової охорони. До цього позивач працювала в органах Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції. 
На звернення позивачки, 18 червня 2024 року відповідач відмовив у зарахуванні попереднього стажу роботи в державних органах до стажу служби в Службі судової охорони. 
Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Повноваження Служби судової охорони, правовий статус працівників Служби судової охорони, проходження служби у Службі судової охорони, спеціальні звання співробітників Служби судової охорони та їх соціальний захист, регулюються Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) розділом XI, главою 4 "Служба судової охорони".
Відповідно до частини 6 статті 161 Закону №1402-VIII, територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи.
Положеннями частини 1, 2 статті 162-1 Закону №1402-VIII, встановлено, що до працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони.
Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.
Так, відповідно до частини 5 статті 163 Закону №1402-VIII, час проходження служби у Службі судової охорони зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, стажу служби в поліції, інших правоохоронних органах.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 04 квітня 2019 року №1051/0/15-19 "Про затвердження Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони" затверджено Положення про Службу судової охорони (далі - Положення №1051/0/15-19).
Відповідно до пункту 1 розділу I Положення №1051/0/15-19, це Положення визначає порядок проходження служби громадянами України у Службі судової охорони.
Згідно пункту 5 розділу I Положення № 051/0/15-19, час проходження служби у Службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, стажу служби в поліції, інших правоохоронних органах.
Стаж служби у Службі дає право на встановлення співробітнику надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби у Службі (у календарному обчисленні) зараховуються періоди, визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей".
Так, відповідно до пункту 13 розділу I Положення №1051/0/15-19, склад співробітників поділяється на молодший, середній і вищий.
Співробітникам присвоюються такі спеціальні звання:
- молодший склад-рядовий Служби, капрал Служби, сержант Служби, старший сержант Служби;
- середній склад-молодший лейтенант Служби, лейтенант Служби, старший лейтенант Служби, капітан Служби, майор Служби, підполковник Служби, полковник Служби;
- вищий склад-генерал Служби.
Пунктом 21 розділу I Положення №1051/0/15-19 встановлено, що керівники центрального органу управління Служби та територіальних підрозділів Служби несуть персональну відповідальність за невиконання вимог цього Положення та інших нормативно-правових актів з питань проходження служби співробітниками.
Відповідно до пункту б) статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби співробітники Служби судової охорони.
За приписами пунктів б), и) частини 1 статті 17 Закону №2262-XII особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються:
- служба в Службі судової охорони на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
- час роботи в державних органах у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони.
Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" і постановою Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 1992 року №393 затвердив "Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб, (далі - Порядок №393).
Так, пунктом 1 Порядку №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" і "з" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: служба в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, з дня призначення на відповідну посаду; час роботи в державних органах у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, затвердженим Головою Служби судової охорони.
Аналізуючи встановлені у справі обставини та надаючи їм правову оцінку, апеляційний суд зауважує, що позивач відноситься до середнього складу співробітників Служби судової охорони, оскільки їй присвоєно спеціальне звання лейтенант Служби судової охорони (а.с. 9).
Пунктом 9 розділу I Положення №1051/0/15-19 встановлено, що першим днем проходження служби вважається день прийняття громадянина на службу та призначення на посаду в центральний орган управління Служби, її територіальні підрозділи.
Як слідує з трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 до початку проходження служби у Службі судової охорони ОСОБА_1 з 07 травня 2007 року працювала в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ у Львівській області на посаді оператора комп`ютерного набору та 06 листопада 2015 року звільнена за пунктом 5 статті 36 Кодексу законів про працю України. Окрім того, з 07 листопада 2015 року по 28 серпня 2019 року працювала в Головному управлінні Національної поліції у Львівській області та звільнена за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.
У період з 29 серпня 2019 року по 18 грудня 2019 року позивачка працювала на посаді провідного інспектора у ТУ ССО у Львівській області та звільнена відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.
19 грудня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на службу до Служби судової охорони та прийнято присягу співробітника Служби судової охорони.
Апеляційний суд звертає увагу, що Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постанова Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 не регулюють питання щодо зарахування до стажу служби в Службі судової охорони часу роботи за трудовим договором у зазначених органах для встановлення надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затверджено Кабінетом Міністрів України постановою №393 від 17 липня 1992 року на виконання вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно преамбули Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" він визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року визначено види служби, які зараховуються до вислуги років для призначення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсій за вислугу років особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Отже, постанова Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року не є нормативним актом, який визначає правила обчислення стажу служби для встановлення надбавки за стаж служби та тривалості додаткової оплачуваної відпустки під час проходження служби Службі судової охорони, як на тому наполягає позивачка, оскільки вона прийнята на виконання Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а її положення визначають виключно умови призначення пенсій за вислугу років та порядок обчислення вислуги років для її призначення.
Виходячи за наведеного, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . 
За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу ТУ ССО слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 380/14456/24 скасувати та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар