справа № 207/6590/24
провадження № 2/208/591/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 р.   м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського, Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді – Кузнєцової А. С.
за участю: секретаря судового засідання – Вікторовської О.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :
До Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області пред`явлено вказану позовну заяву, в якій представник ТОВ «Іннова Фінанс» просить стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №3154810224 у розмірі 47255,00 та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 24.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 3154810224. Відповідно до п.п. 2.2., 2.3 догвоору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 6500,00 грн. шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, номер платіжної картки зазначено в п.3.1 договору - НОМЕР_1 . Строк кредиту – 360 днів. Відповідно до п.2.6.1. стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору.
Позичальник свої зобов`язання відповідно до умов договору позики не виконала, в той час як позикодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 6500,00 грн. 
Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем складає 47255,00 грн., яка складається з: 
-6500,00 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 
-40755,00 грн.- заборгованість за процентами.
З метою стягнення заборгованості за кредитним зобов`язанням позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Ухвалою судді Баглійського районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.04.2025 року, цивільну справу №207/6590/24 передано за підсудністю до Заводського районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2025 року, цивільну справу №207/6590/24 передано до провадження судді Гречаній В.Г.
20.10.2025 року Заводським районним судом міста Кам`янського, Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до рішення суду позовні вимоги задоволено, стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Іннова Фінанс» загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 47255,00 гривень та сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
12 листопада 2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд вказаного заочного рішення. Відповідач просила переглянути заочне рішення від 20.10.2025 року з тієї причини, що відповідачу не було відомо про розгляд справи, жодних документів з суду вона не отримувала. З текстом позовної заяви вона не була ознайомлена, копія заочного рішення їй не вручалась. Про існування заочного рішення відповідач дізналась 04.11.2025 року із застосунку ДІЯ. Відповідач зазначає, що якби вона була своєчасно обізнана про існування судової справи, вона б мала можливість подати відзив на позов, обгрунтувавши свою незгоду з позовними вимогами. Пояснила, що нею здійснювалось часткове погашення заборгованості. Також зазначає, що позивачем при нарахуванні відсотків порушено встановлені ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» вимоги щодо максимального розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1%. Натомість, позивачем було застосовано у розрахунку відсоткову ставку у розмірі 2,2 % в день. В зв`язку з чим просить скасувати заочне рішення про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості та призначити справу до розгляду за правилами позовного провадження.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025 року, заяву про перегляд та скасування заочного рішення по цивільній справі №207/6590/24 передано в провадження судді Кузнєцової А.С.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області Кузнєцової А.С від 09.12.2025 року заочне рішення від 20.10.2025 р. було скасовано.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 року, цивільну справу №207/6590/24 передано до провадження судді Кузнєцової А.С. для подальшого розгляду.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області Кузнєцової А.С. справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч.4 ст.19, ст.274 ЦПК України.
Сторони на виклик до суду не з`явилися.
Позивач ТОВ «Іннова Фінанс» про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповіднодо ст.ст.128,130 ЦПК України, при зверненні до суду з позовом представником позивача було зазначено провдити розгляд справи за відсутності представника.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, причини неявки невідомі, судом вжито максимальні заходи для її повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду надійшло поштове повідомлення № 067079100045, 067416698198, що в розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи. Відзив на позов відповідачем не надано.
З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України, наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.
Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що 24.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 3154810224. Відповідно до п.п. 2.2., 2.3 Догвоору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 6500,00 грн. шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, платіжна картка НОМЕР_1 . Строк кредиту – 360 днів. Відповідно до п.2.6.1. стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору. Договір містить реквізити сторін та підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором w6ptx0kty(а.с.12-22).
ТОВ «Іннова Фінанс» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 6500,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних у договорі), що підтверджується квитанцією №19777-1354-89729926 від 24.02.2024 р. (час операції – 09:26:46 год) про перерахування коштів (а.с.24). 
Боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 3154810224 належним чином не виконала,  у зв`язку з чим, станом на 11.12.2024 р., утворилась заборгованість у розмірі 47255,00 грн., з яких 6500,00 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 40755,00 грн.- заборгованість за процентами.
Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір про споживчий кредит, розміщений на веб-сайті ТОВ «Іннова Фінанс» та направлений позичальнику через особистий кабінет, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Такі дії сторін свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину.
Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021(справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа № 280/4456/20), від 09.02.2023 (справа № 640/7029/19)).
Факт перерахуванняна банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 підтверджується квитанцією ТОВ «Контрактовий дім» №19777-1354-89729926 від 24.02.2024 р.
Відповідач жодними належними та допустимими доказами не спростувала надходження вказаних коштів у сумі 6500,00 грн. від кредитора.
Також, вказані особисті данні позичальника ОСОБА_1 , а саме дата народження, РНОКПП, співпадають з встановленими судом відомостями про відповідача, а саме відповідають наявній у поданій відповідачем заяві про перегляд заочно рішення інформації.
Зазначену інформацію кредитор міг отримати лише від відповідача.
За змістом положень ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України).
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідач, на спростування доводів позивача про перерахування їй кредитних коштів, мала можливість надати суду виписку зі свого банківського рахунку, проте, не зробила цього, з огляду на що не спростувала доводи позивача.
Отже, врахувавши вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Іннова Фінанс» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6500,00 грн. 
Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд зважає на наступне.
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Суд бере до уваги заперечення відповідача викладених нею у заяві про перегляд заочного рішення, які стосуються розміру нарахуваних відсотків за кредитом.
24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами.
Так частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, до 22 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою вказаною у договорі - 2,2%, після 22 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів не перебільшуючи ставку в розмірі 1,5%.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено 24 лютого 2024 року, тобто після набрання вищезгаданим законом законної сили, у період часу, коли законом було дозволено застосовувати процентну ставку, яка не перевищує 2,5% в день. Кредитним договором, п.2.6.1, передбачена процентна ставка 2,2% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 Договору, тобто, на протязі 360 днів.
У відповідності до вимог Закону України "Про споживче кредитування", до 22 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою вказаною у договорі - 2,2%, після 22 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів не перебільшуючи ставку в розмірі 1,5%.Починаючи з 20 серпня 2024 року по 11 грудня 2024 року (строк звернення до суду) міг здійснювати нарахування процентів, не перебільшуючи ставку в розмірі 1%.
Оцінюючи вимогу позивача у частині стягнення процентів, суд враховує положення частини 4 статті 263 ЦПК, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд неодноразово (наприклад, у постанові КЦС ВС від 11.09.2024 р.у справі № 204/7787/21) наголошував, що належне дослідження розрахунку заборгованості, наданого позивачем, є процесуальним обов`язком суду. У разі незгоди з наданим розрахунком або його нечіткості, суд не просто має право, а зобов`язаний самостійно перерахувати суму боргу, а не відмовляти у позові повністю.
При цьому незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові у повному обсязі, оскільки суди ставили під сумнів розрахунок лише в частині періоду нарахування заборгованості. Суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 88 постанови від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначила: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок – це процесуальний обов`язок суду».
Судом було здійснено перерахунок заборгованості по відсотках у період з 24 лютого 2024 року по 11 грудня 2024 року (дата звернення до суду), а відтак стягненню із відповідача підлягає наступний розмір процентів:
- за період з 24 лютого 2024 по 22 квітня 2024 року (59 днів) за ставкою 2,2 % становить 8437,00 грн, відповідно розрахунку (6500/100х2,2% х 59);
- за період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (120 днів) за ставкою 1,5 % становить 11700,00 грн, відповідно розрахунку (6500/100х1,5% х 120);
- за період з 21 серпня 2024 року по 11 грудня 2024 року (113 днів) за ставкою 1 % становить 7345,00 грн, відповідно розрахунку (6500/100х1% х 113).
Відтак загальна сума заборгованості відповідача по відсотках за кредитом складає 27482,00 грн.
Отже, врахувавши вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Іннова Фананс» в розмірі 33982,00 грн, з яких 6500,00 грн – сума боргу за тілом кредиту та 27482,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками.
При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. 
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525,526, 530, 536 ЦК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258, 260, 265, 268, 273, 280, 283 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ТОВ "Іннова Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС», код ЄДРПОУ 44127243, 
-заборгованість за договором позики № 3154810224 у розмірі 33982 (тридцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 00 копійок.
- судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дата складання повного тексту рішення суду – 26.05.2026 року. 
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс", адреса м.Київ, вул.Болсуновська, 8, поверх 9, ЄДРПОУ 44127243;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя  А.С. Кузнєцова