ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9788/21 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державної охорони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної охорони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Конституційний Суд України про визнання протиправними дії та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної охорони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Конституційний Суд України, в якому просить:
- визнати протиправними дії військовослужбовців Управління державної охорони України щодо не допуску ОСОБА_1 до приміщення Конституційного Суду України;
- зобов`язати Управління державної охорони України не чинити перешкоди в допуску ОСОБА_1 до приміщення Конституційного Суду України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що військовослужбовці Управління державної охорони України діяли без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), оскільки мотивуючи свій висновок, посилалися на акт, який не набрав чинності та не стосувався порядку допуску до приміщення Конституційного Суду України, а також протиправно вимагали дозволу заступника Голови Конституційного Суду України на допуск до приміщення, що не передбачено ні Регламентом Конституційного Суду України, ні Законом України «Про Конституційний Суд України».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із судовим рішенням, Управління державної охорони України звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що позивач на час виникнення спірних правовідносин не був ні Головою Конституційного Суду України, ані іншою посадовою особою, якій за рішенням Президента України надавалася державна охорона, у зв`язку із чим позивач мав би безперешкодний прохід на режимний об`єкт.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин Указ Президента України «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» №124/21 від 27.03.2021 в частині скасування указу Президента України від 17.09.2013 №513 «Про призначення ОСОБА_1 суддею Конституційного Суду України» був чинний.
Апелянт стверджує, що дії, які оскаржуються, виникли в 2021 році, проте сам Указ Президента України від 17.09.2013 №513 «Про призначення ОСОБА_1 суддею Конституційного Суду України» визнаний протиправним та скасований рішенням Верховного Суду від 27.10.2022 по справі №9901/97/21, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду лише 19.10.2023.
Таким чином, на думку апелянта, відповідач та його посадові особи діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормативно-правовими актами, а позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.
Посилаючись на такі та інші аргументи, Управління державної охорони України просить задовольнити апеляційну скаргу.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 та від 23.12.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Представником позивача до суду 23.03.2026 подано клопотання про долучення доказів, а саме копію постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.03.2026 у справі №640/13317/21.
Від представника позивача до суду 30.06.2025 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Разом із відзивом на апеляційну скаргу подано клопотання про розгляд справи за участі представника.
Колегія суддів, розглянувши подане клопотання вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін). Враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги введення в Україні воєнного стану, керуючись приписами статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.09.2013 Указом Президента України №513/2013 призначено Касмініна О.В. на посаду судді Конституційного Суду України.
29.03.2021 о 09 год. 00 хв. та повторно о 15 год. 15 хв., а також 30.03.2021 о 10 год. 00 хв. позивача не було допущено до приміщення Конституційного Суду України (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 14) військовослужбовцями 1 відділу 6 Служби Департаменту охорони об`єктів Управління державної охорони України, що підтверджується актами про недопущення до адміністративної будівлі Конституційного Суду України від 29.03.2021.
За свідченнями військовослужбовців 1 відділу 6 Служби Департаменту охорони об`єктів Управління державної охорони України, не допуск здійснено у зв`язку із прийняттям Указу Президента України «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» №124/21 від 27.03.2021, яким скасовано Указ Президента України №513/2013 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Конституційного Суду України. Також було зазначено, що для допуску позивача необхідний дозвіл заступника Голови Конституційного Суду України.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані з організацією судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, а також з визначенням правових та організаційних засад функціонування системи запобігання корупції в Україні, змістом та порядком застосування превентивних антикорупційних механізмів, правилами щодо усунення наслідків корупційних правопорушень регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року№ 2136-VIII, Закону України «Про державну охорону органів державної влади України» від 04 березня 1998 року №160/98 - ВР, Регламенту Конституційного Суду України, затвердженого постановою Конституційного Суду України від 22 лютого 2018 року № 1-пс/2018.
Відповідно до статті 127 Конституції України правосуддя здійснюють судді. У визначених законом випадках правосуддя здійснюється за участю присяжних. Суддя не може належати до політичних партій, профспілок, брати участь у будь - якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь - які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької чи творчої. На посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти і не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді.
Законом України «Про Конституційний Суд України» визначається порядок організації та діяльності Конституційного Суду України, статус суддів Конституційного Суду України, підстави і порядок звернення до нього, процедуру розгляду ним справ і виконання його рішень.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначаються засади діяльності Суду та зазначається, що Конституційний Суд здійснює свою діяльність на засадах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, відкритості, повного і всебічного розгляду справ, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень і висновків.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначається нормативна основа діяльності Суду. Зокрема, вказується наступне.
Згідно статті 29 Закону України «Про Конституційний Суд України» гарантується забезпечення посадових потреб Судді Конституційний Суд України та зазначається, що Суддя Конституційного Суду забезпечується окремим кабінетом, робочим місцем, службовим транспортом та необхідними для роботи засобами.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» державна охорона здійснюється на принципах законності, безперервності, поваги до прав, свобод, гідності людини і громадянина, єдиноначальності.
Згідно статті 9 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» державна охорона здійснюється щодо будинків, де працюють Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, споруд і спеціальних транспортних засобів, що перебувають в їх користуванні, інших місць постійного і тимчасового перебування осіб, які охороняються відповідно до цього Закону, важливих державних об`єктів та прилеглих до них територій і акваторій, визначених Президентом України.
В той же час, частина друга статті 9 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» передбачає, що до будинків, де працюють Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, а також будинків, де працюють інші органи державної влади України, щодо яких здійснюється державна охорона згідно з цим Законом, не допускаються особи з холодною чи вогнепальною зброєю (крім осіб, які відповідно до цього Закону здійснюють державну охорону відповідного будинку), а також особи з вибуховими речовинами, засобами підриву, боєприпасами всіх видів і зразків, навчальними або імітаційними боєприпасами, легкозаймистими рідинами чи займистими твердими речовинами, піротехнічними засобами.
Аналогічне за змістом положення містяться і в пункті 1 частини першої статті 18 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», яка визначає права військовослужбовців Управління державної охорони України, зокрема: військовослужбовці Управління державної охорони України під час здійснення державної охорони мають право вимагати від громадян додержання режиму, встановленого на об`єктах, щодо яких здійснюється державна охорона, не допускати до будинків, де працюють Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, а також будинків, де працюють інші органи державної влади України, щодо яких здійснюється державна охорона згідно з цим Законом, осіб з холодною чи вогнепальною зброєю, вибуховими речовинами, засобами підриву, боєприпасами всіх видів і зразків, навчальними або імітаційними боєприпасами, легкозаймистими рідинами чи займистими твердими речовинами, піротехнічними засобами.
Тобто, спеціальний закон, який визначає коло повноважень військовослужбовців Управління державної охорони України містить вичерпний перелік підстав для не допуску осіб до приміщення, і виключно настання цих підстав визначає межі повноважень військовослужбовці Управління державної охорони України, вихід за які свідчитиме в тому числі і про порушення принципу законності державної охорони, що визначено статтею 3 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб».
Відповідно до статті 17 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України» визначено обов`язки військовослужбовців Управління державної охорони України, зокрема, зазначено, що військовослужбовці Управління державної охорони України зобов`язані:
1) наполегливо і послідовно втілювати в життя політику держави в сфері оборони і забезпечення національної безпеки України;
2) суворо додержуватися вимог законодавства та військових статутів, кваліфіковано і сумлінно виконувати покладені на них службові обов`язки;
3) підтримувати належний рівень професійних і правових знань, спеціальної, бойової та фізичної підготовки;
4) захищати і поважати конституційні права і свободи людини і громадянина, бути зразком високої культури, скромності та витримки.
За вчинені правопорушення військовослужбовці Управління державної охорони України несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну або кримінальну відповідальність згідно з законом.
Згідно статті 19 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України» визначений порядок оскарження неправомірних дій військовослужбовців Управління державної охорони України та зазначено, що дії військовослужбовців Управління державної охорони України можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку.
Відповідно до норм Регламенту Конституційного Суду України, затвердженого постановою Конституційного Суду України від 22 лютого 2018 року № 1-пс/2018 деталізується і організація діяльності суду.
Зокрема, відповідно до параграфу 68 Регламенту Конституційного Суду України, затвердженого постановою Конституційного Суду України від 22 лютого 2018 року № 1-пс/2018, регламентовано і порядок допуску до приміщення Суду та до Зали засідань Суду, а саме, зазначено наступне.
1. Загальні правила допуску до приміщення Суду посадових і службових осіб державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян України, іноземців, осіб без громадянства встановлюються Порядком допуску на об`єкти Конституційного Суду, затвердженим розпорядженням Голови Суду.
2. Учасники конституційного провадження, залучені учасники конституційного провадження, представники засобів масової інформації, інші особи, які бажають бути присутніми на відкритій частині пленарного засідання Сенату чи Великої палати, допускаються до приміщення Суду за списками, які передаються до чергового підрозділу охорони Суду, відповідно до Порядку допуску на об`єкти Конституційного Суду після пред`явлення паспорта, а представники засобів масової інформації - паспорта та журналістського посвідчення. Зазначені особи мають право перебувати у приміщенні Суду та Залі засідань Суду з кіно-, фото-, аудіо- та відеотехнікою, ноутбуками, планшетами, мобільними телефонами, що мають автономне живлення.
3. Особи, які перебувають у приміщенні Суду, зобов`язані дотримуватися Правил внутрішнього трудового розпорядку в Конституційному Суді.
4. У приміщення Суду не допускаються:
1) особи, які ухиляються від проходження контролю на безпеку;
2) особи зі зброєю, крім осіб, визначених у Порядку допуску на об`єкти Конституційного Суду;
3) відвідувачі з не зазначеними в замовленні на перепустку засобами індивідуального зв`язку, кіно-, фото-, аудіо- та відеотехнікою, комп`ютерною технікою, а також валізами, господарськими пакетами, портфелями, папками великих розмірів;
4) відвідувачі з речовинами (предметами), які мають різкий запах, є вибухонебезпечними чи легкозаймистими;
5) відвідувачі з явними ознаками психічних захворювань, алкогольного чи наркотичного сп`яніння, з тваринами.
5. Особи, які бажають бути присутніми на відкритій частині пленарного засідання Сенату чи Великої палати, допускаються до Зали засідань Суду до початку цього засідання або під час перерви.
З матеріалів справи вбачається, що не допуск позивача здійснено у зв`язку із прийняттям Указу Президента України «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» №124/21 від 27.03.2021, яким скасовано Указ Президента України №513/2013 при призначення ОСОБА_1 на посаду судді Конституційного Суду України. Також посадовими особами відповідача було зазначено, що для допуску необхідний дозвіл заступника Голови Конституційного Суду України.
На підтвердження вказаних обставин позивачам надано до суду першої інстанції акти про недопущення до адміністративної будівлі Конституційного Суду України ОСОБА_1 від 29.03.202, від 30.03.2021, а також відеозапис на CD-R диску про недопущення до адміністративної будівлі 29.03.2021 (а.с.8-11, 26).
Щодо тверджень апелянта про відповідність дій посадових осіб положенням чинного законодавства, судова колегія зазначає, що здійснивши аналіз норм законодавства та Регламенту Конституційного Суду України, у даному випадку жодна з підстав не допуску особи, визначених статтями 9 та 18 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» не мала місця, що не заперечується відповідачем.
Поряд із цим, відповідно до пункту 5 Порядку забезпечення безпеки посадових осіб, щодо яких здійснюється державна охорону місцях постійного та тимчасового перебування, затвердженого наказом УДО України від 27.05.2011 №210, у місцях постійного перебування посадових осіб, щодо яких здійснюється державна охорона, керівникам органів, установ і організацій, які їм підпорядковуються, розробляються і погоджуються з УДО України інструкції, згідно з якими у цих місцях встановлюється режим.
Згідно пункту 8 цього Порядку для підтримання встановленого режиму на об`єкті охорони (режимній території) призначаються пости охорони, які в разі необхідності обладнуються технічними засобами охорони та контролю на безпеку, засобами зв`язку тощо.
За правилами пункту 15 цього Порядку від контролю на безпеку звільняються посадові особи, щодо яких здійснюється державна охорона, народні депутати України, дипломатичні агенти (глава представництва або член дипломатичного персоналу представництва, особи, які мають дипломатичний ранг) під час вчинення ним офіційних дій, інші особи, яким у законному порядку надано право на безперешкодний прохід. При цьому у зазначених осіб (за винятком посадових осіб, щодо яких здійснюється державна охорона) перевіряються документи, що підтверджуються обіймання ними саме тих посад, які надають право безперешкодного проходу. Для інших осіб контроль на безпеку є обов`язковим.
Згідно пункту 2.5 розділу 2 (Підрозділ охорони, права та обов`язки) Порядку допуску на об`єкти Конституційного Суду України, затвердженого розпорядженням Голови Конституційного Суду України від 01.02.2018 №121/2018-РСО/дск військовослужбовцям підрозділу охорони забороняється перешкоджати доступу суддів Конституційного Суду України на об`єкт охорони або будь-яким іншим способом втручатись в їхню діяльність.
Вказане свідчить, що посадові особи, яким забезпечується державна охорона - судді Конституційного Суду України безперешкодно повинні допускатись на режимний об`єкт - адмінбудівля Конституційного Суду України, навіть без перевірки документів та огляду особистих речей, а Указ Президента України «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» №124/21 від 27.03.2021 року не є актом, який уповноважує військовослужбовців УДО України на вчинення дій у вигляді не допуску до робочого місця суддів Конституційного Суду України.
Доводи апелянта про те, що відповідач при здійсненні не допуску позивача до приміщення Конституційного Суду України керувався чинним Указом Президента України №124/21 від 27.03.2021 року, оскільки останній був опублікований на офіційному інтернет-представництві Президента України, колегія суддів оцінює критично, виходячи із такого.
Суд наголошує, що сама по собі публікація на офіційному представництві Президента України чи на сайті Верховної Ради України не є його офіційним опублікуванням відповідного акту Президента України, внаслідок чого останній набирає чинності. Таке розміщення має інформаційний характер і саме по собі не породжує правових наслідків у вигляді набрання актом чинності.
Юридичні наслідки у вигляді набрання чинності актом Президента України пов`язуються не з фактом його публікації на сайті чи офіційному представництві Президента України, а з дотриманням установленого порядку його опублікування.
Щодо посилання апелянта на Указ Президента України від 31.07.2000 № 928/2000 «Про заходи щодо розвитку національної складової глобальної інформаційної мережі Інтернет та забезпечення широкого доступу до цієї мережі в Україні», Розпорядження Голови Верховної Ради України від 24.05.2001 року № 462, а також норми Закону України «Про доступ до публічної інформації», колегія суддів зазначає, що вони не мають жодного відношення до порядку опублікування актів органів державної влади для набрання ними чинності, а лише врегульовують порядок організації забезпечення населення до публічної інформації в тому числі, і щодо актів органів державної влади, які вже набрали чинності.
Щодо доводів апелянта про те, що на час виникнення спірних правовідносин Указ Президента України «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» №124/21 від 27.03.2021 в частині скасування указу Президента України від 17.09.2013 №513 «Про призначення Касмініна О.В. суддею Конституційного Суду України» був чинний, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до резолютивної частини Указу Президента України «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» №124/21 від 27.03.2021 він набирає чинності з дня його опублікування.
Отже, зазначений Указ Президента України прямо зазначає про те, що цей Указ набирає чинності з дня його опублікування.
Згідно статті 1 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10.06.1997 року № 503/97, установити, що закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України Кабінету Міністрів України не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях. 
Офіційними друкованими виданнями є: «Офіційний вісник України»; газета «Урядовий кур`єр». 
Частиною п`ятою статті 1 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10.06.1997 року №503/97 встановлено, що офіційним друкованим виданням, в якому здійснюється офіційне оприлюднення законів, актів Президента України, є також інформаційний бюлетень «Офіційний вісник Президента України». 
Крім цього, як того вимагає статті 2 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10.06.1997 року №503/97, нормативно-правові акти можуть бути опубліковані в інших друкованих виданнях лише після їх офіційного оприлюднення відповідно до статті 1 цього Указу. 
Нормативно-правові акти, опубліковані в інших друкованих виданнях, мають інформаційний характер і не можуть бути використані для офіційного застосування. 
Тобто, з аналізу зазначених положень слідує, що чинне законодавство України надає вичерпний перелік офіційних видань, в яких опубліковуються ті чи інші акти органів державної влади, та з оприлюднення в яких закон пов`язує набрання ними чинності. 
При цьому, зважаючи на формулювання, застосоване у статті 2 зазначеного Указу Президента України від 10.06.1997 року №503/97, акти, до кола яких зазначений Указ Президента України відносить і акти Президента України, у будь-якому разі набирають чинність виключно після їх опублікування в офіційних виданнях, а саме «Офіційний вісник України»; газета «Урядовий кур`єр», «Офіційний вісник Президента України».
Згідно даних офіційного сайту Верховної Ради України, Указ Президента України «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» №124/21 від 27.03.2021 опубліковано 30.03.2021 в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» №60. В той же час, оскаржувані дії військовослужбовців Управління державної охорони України щодо не допуску позивача мали місце 29.03.2021.
Отже, в момент не допуску позивача до приміщення Конституційного Суду України, Указ Президента України № 124/10 від 27.03.2021 року ще не набрав чинності, а відтак не мав жодної юридичної сили, а застосування його положень не спричинило і не могло спричинити жодних юридичних наслідків.
Вказані обставини свідчить про те, що військовослужбовці Управління державної охорони України порушили принцип законності, визначений статтею 3 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», оскільки застосували до позивача акт, який не був чинним та не стосувався порядку допуску до приміщення Конституційного Суду України.
Крім того, судом першої інстанції правильного встановлено, що Указ Президента України у своїй резолютивній частині містить лише наступні формулювання: скасувати Указ Президента України від 14.05.2013 №256 «Про призначення О.Тупицького суддею Конституційного Суду України», Указ Президента України від 17.09.2013 року №513 «Про призначення О.Касмініна суддею Конституційного Суду України».
Отже, Указ Президента України «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» №124/21 від 27.03.2021 не містить жодного розпорядження щодо порядку не допуску осіб до приміщення Конституційного Суду України, у тому числі позивача.
В момент не допуску позивача до приміщення Конституційного Суду України, останній перебував в статусі судді Конституційного Суду України, доказів протилежного, а саме рішення Конституційного Суду України чи розпорядження Голови Конституційного Суду України, як того вимагають положення Закону України «Про Конституційний Суд України», апелянтом надано не було. 
Вказані обставини спростовують твердження апелянта про те, що він діяв на підставі, у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта про те, що дії, які оскаржуються, виникли в 2021 році, проте сам Указ Президента України від 17.09.2013 №513 «Про призначення ОСОБА_1 суддею Конституційного Суду України» визнаний протиправним та скасований рішенням Верховного Суду від 27.10.2022 по справі №9901/97/21, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду лише 19.10.2023, виходячи із такого.
Судом першої інстанції під час розгляду справи не враховувалося зазначене рішення Верховного Суду при встановленні обставин, які входять до предмету доказування у межах даного спору.
Натомість, в мотивувальній частині судового рішення судом у відповідь на частину позовних вимог позивача щодо протиправності Указу Президента України зазначено, що перевірка законності та обґрунтованості рішення глави держави про скасування Указу про призначення позивача на посаду судді Конституційного Суду України вже була предметом розгляду іншим судом і вирішена по суті.
Отже, твердження апелянта про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з урахуванням рішення Верховного Суду, яким визнано протиправним та скасовано Указ Президента України № 124/21 від 27.03.2021 року не ґрунтується на фактичних обставинах справи та спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, яке не містить жодних посилань на зазначене рішення Верховного Суду як на підставу для встановлення обставин справи чи формування правових висновків.
Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду попередньої інстанції та не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління державної охорони України - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у справі №640/9788/21 - залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова