ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/10789/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року (суддя Калашник Ю.В., повне судове рішення складено 10 березня 2026 року) в справі № 280/10789/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:
визнання протиправною бездіяльності у формі не нарахування та невиплати йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153;
зобов`язання нарахувати та виплатити йому одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”. 
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Звертає увагу, що відповідно до умов постанови КМУ № 153 право на отримання одноразової грошової винагороди мають громадяни України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які на момент набрання чинності постановою КМУ № 153 були молодші 25 років та були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, тобто в період з 24 лютого 2022 року до 13 лютого 2025 року, а також проходять військову службу станом на момент виникнення права на отримання одноразової грошової винагороди, тобто є діючими військовослужбовцями. 
Позивач на момент звернення до відповідача із заявою про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди від 06.10.2025 № ОМ/303010/02 вже був звільнений з військової служби згідно з витягом з наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 про звільнення № 131-ОС від 18.03.2025, тому на ОСОБА_1 не поширюється дія постанови КМУ № 153, а відтак правові підстави для нарахування та виплати йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень у відповідача відсутні. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 є громадянином України та був призваний до лав ЗСУ під час мобілізації.
Згідно із довідкою НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України 09.07.2025 №1055 позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією РФ у період з 10.02.2024 по 15.02.2024, перебуваючи в межах ОСУВ “ ІНФОРМАЦІЯ_5 ”, та з 06.08.2024 по 12.09.2024, перебуваючи в межах ОСУВ “ ІНФОРМАЦІЯ_6 ”. 
15.02.2024 позивач одержав вибухову травму, ЗЧМТ, струс головного мозку в ході проведення штурмових дій в районі н.п.Авдіївка, внаслідок мінометного обстрілу.
Відповідно до витягу з наказу коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.03.2025 №131-ОС “Про особовий склад” головного сержанта ОСОБА_1 (П-063645), офіцера служби забезпечення управління організації прикордонної служби відділення обслуговування підрозділів Департаменту державного кордону відділу обслуговування Адміністрації Держприкордонслужби, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільненого з військової служби у відставку наказом коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.03.2025 №130-ОС за підпунктом “б” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (за станом здоров`я) виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення нa підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців), з 18.03.2025.
Представник позивача звернувся до управління соціального супроводу Державної прикордонної служби із заявою від 06.10.2025 №ОМ/303010/02, в якій просив вчинити заходи для реалізації позивачу нарахування та виплати одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою №153, у розмірі 1 млн. гривень.
У відповідь на вказану заяву, листом від 21.10.2025 №02.7/8890-25-Вих відповідач повідомив, що ОСОБА_2 проходив військову службу за призовом під час мобілізації, контракт про проходження військової служби в розумінні експериментального проекту, передбаченого Постановою КМУ №153 з ним не укладався, таким чином він не відноситься до учасників такого проекту, а тому підстави для виплати одноразової грошової винагороди, у розмірі 1 млн.грн. відсутні.
Врахувавши, що позивач був призваний на військову службу у віці до 25 років та на момент набрання чинності постановою №153 (13.02.2025) проходив військову службу, згідно із довідкою НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України 09.07.2025 №1055 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф у період з 10.02.2024 по 15.02.2024, перебуваючи в межах ОСУВ “ ІНФОРМАЦІЯ_5 ”, та з 06.08.2024 по 12.09.2024, перебуваючи в межах ОСУВ “ ІНФОРМАЦІЯ_6 ”, тобто станом на дату набрання чинності постановою №153 (13.02.2025) безпосередня участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій підтверджена, 15.02.2024 позивач отримав вибухову травму, ЗЧМТ, струс головного мозку в ході проведення штурмових дій в районі н.п.Авдіївка, внаслідок мінометного обстрілу, що підтверджується довідкою начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем дотримані визначені постановою №153 умови для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, оскільки: 1) прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; 2) проходив військову службу станом на дату набрання чинності Постановою №153; 3) брав безпосередню участь у бойових діях сукупно більше шести місяців; 5) отримав поранення під час захисту вітчизни; 4) не притягнутий до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення, та дисциплінарної відповідальності, тобто позивач відповідає умовам, визначеним постановою №153, для отримання одноразової грошової винагороди.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 .
ОСОБА_1 з 16 березня 2022 року по 18 березня 2025 року проходив військову службу у складі ОКОіЗ Держприкордонслужби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Наказом коменданта ОКОіЗ Держприкордонслужби від 18 березня 2025 року №131-ОС «Про особовий склад» головного сержанта ОСОБА_1 (П-063645), офіцера служби забезпечення управління організації прикордонної служби відділення обслуговування підрозділів Департаменту державного кордону відділу обслуговування Адміністрації Держприкордонслужби, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільненого з військової служби у відставку наказом коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.03.2025 №130-ОС за підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення нa підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців), з 18 березня 2025 року.
Згідно з довідкою НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 09 липня 2025 року №1055 позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією РФ у період з 10 лютого 2024 року по 15 лютого 2024 року, перебуваючи в межах ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », та з 06 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року, перебуваючи в межах ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». 
ОСОБА_1 15 лютого 2024 року отримав вибухову травму, ЗЧМТ, струс головного мозку в ході проведення штурмових дій в районі н.п. Авдіївка, внаслідок мінометного обстрілу.
На звернення представника позивача до управління соціального супроводу Державної прикордонної служби із заявою від 06 жовтня 2025 року №ОМ/303010/02 про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою №153, у розмірі 1 млн. грн листом від 21 жовтня 2025 року №02.7/8890-25-Вих відповідач повідомив, що ОСОБА_2 проходив військову службу за призовом під час мобілізації, контракт про проходження військової служби в розумінні експериментального проекту, передбаченого постановою КМУ №153, з ним не укладався, тому він не відноситься до учасників такого проекту, а тому підстави для виплати одноразової грошової винагороди, у розмірі 1 млн. грн відсутні.
Спірним в цій справі є питання права позивача на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, застосовується в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 1-2 якого військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
За положеннями частини другої статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова №704) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України (пункт 8 постанови №704).
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час апеляційного перегляду справи. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» (далі - постанова №153) погоджено реалізацію протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану (далі - експериментальний проект). 
Пунктом 3 постанови №153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Міністерство оборони;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Пунктом 4 постанови №153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
(...)
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
За обставинами цієї справи позивач у віці до 25 років до набрання чинності постановою №153 (16 березня 2022 року) прийнятий на військову службу під час воєнного стану, проходив військову службу, з 10 лютого 2024 року по 15 лютого 2024 року та з 06 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, а також 15 лютого 2024 року отримав вибухову травму, ЗЧМТ, струс головного мозку в ході проведення штурмових дій в районі н.п. Авдіївка, внаслідок мінометного обстрілу.
Як вказано вище, абзац четвертий пункту 4 постанови №153 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (первісна редакція), пов`язує право на отримання такої грошової допомоги із безпосередньою участю військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, а також наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон).
При цьому апелянтом не спростовуються, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, а також отримання позивачем поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни.
Крім того, позивач призваний на військову службу у віці до 25 років та на момент набрання чинності постановою №153 (13 лютого 2025 року) проходив військову службу.
Відповідачем не наводиться доводів стосовно притягнення позивача до кримінальної, адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення, а також до дисциплінарної відповідальності.
Зважаючи на наведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень як у особи, яка прийнята на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; проходила військову службу станом на дату набрання чинності постановою №153; брав безпосередню участь у бойових діях сукупно менше шести місяців, але отримав поранення під?час захисту Вітчизни; не притягнутий до будь-якого виду відповідальності.
Апелянт заперечує право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 1 млн. грн виключно з тим підстав, що позивач на момент звернення до відповідача із заявою про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди (06 жовтня 2025 року та раніше 09 травня 2025 року) вже був звільнений з військової служби, тому на нього не поширюється дія постанови № 153, та, відповідно, відсутні підстави для нарахування та виплати йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень.
Суд визнає цілком безпідставною таку позицію апелянта, адже на момент набрання чинності постановою №153 позивач проходив військову службу.
При цьому постанова №153 не містить обмежень чи застережень відносно отримання одноразової грошової винагороди колишніми військовослужбовцями за умови дотримання інших умов.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року в справі № 280/10789/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року в справі № 280/10789/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 11 червня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 11 червня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов