ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/563/26 

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., за участю секретаря судового засідання Оліфер С.М., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електрогазпостач" 
до відповідача Управління освіти виконавчого комітету Вараської міської ради 
про стягнення заборгованості в розмірі 495 733,66 грн

представники сторін в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Електорогазпостач" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Управління освіти виконавчого комітету Вараської міської ради про стягнення заборгованості в розмірі 495 733,66 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору постачання електричної енергії № ЕЛ 385/01/26/3.
Ухвалою суду від 05.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09.06.2026.
08.06.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Ухвалою суду від 09.06.2026 розгляд справи по суті відкладено на 25.06.2026.
25.06.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії Додаткових угод та заява про розгляд справи без його участі.
Крім того, 25.06.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання без її участі.
В судове засідання 25.06.2026 представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином у встановлений законом строк.
Суд враховує, що 25.06.2026 представник позивача та представник відповідача подали заяви про розгляд справи без їх участі.
Згідно з частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи викладене та положення статей 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе проводити розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи та за відсутності учасників справи, які не прибули у судове засідання.
За приписами частини 4 статті 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини 5 статті 240 ГПК України).
Відтак, враховуючи неявку учасників справи, суд зазначає, що датою ухвалення рішення є дата складання повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.
15.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Електрогазпостач" (надалі - постачальник) та Управлінням освіти виконавчого комітету Вараської міської ради (надалі - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № ЕЛ 385/01/26/3 (надалі - Договір).
Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (пункт 1.2 Договору).
Відповідно до пункту 2.1 Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Пунктом 5.4 Договору встановлено, що розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць.
Оплата рахунка постачальника за Договором має бути здійснена споживачем у строк, зазначений у комерційній пропозиції (пункт 5.6 Договору).
Додатком 1 від 15.01.2026 до Договору споживачем підписано Заяву - приєднання до Договору про постачання електричної енергії споживачу, якою визначено основні дані про споживача. 
Також, 15.01.2026 між сторонами підписано Комерційну пропозицію (додаток 2) та Договірні величини споживання електричної енергії (додаток 3). 
Згідно пункту 1 Додатку 2 ціна на електричну енергію: за 1 кВТ/год електричної енергії без врахування тарифу на послуги з розподілу електричної енергії без врахування тарифу на послуги з розподілу електричної енергії та з урахуванням тарифу на послуги з передачі електричної енергії, встановленого НКРЕКП, становить 9,0595699 грн з ПДВ. 
Пунктом 4 Комерційної пропозиції (додаток 2 до Договору) встановлені терміни надання рахунку за спожиту та терміни його оплати, а саме: протягом 5 (п`яти) календарних днів після завершення місяця споживання, оплата рахунка постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем до 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки електричної енергії та отримання змовником від постачальника необхідних документів, за наявності відповідного бюджетного призначення.
Відповідно до підпункту 1 пункту 6.2 Договору споживач зобов`язаний, серед іншого, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами Договору. 
У свою чергу, відповідно до підпункту 1 пункту 7.1 Договору постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію.
Крім того, між сторонами укладено Додаткові угоди до Договору, якими змінено ціну на електричну енергію, а саме: 
- Додаткова угода № 2 від 11.02.2026 - ціна на електричну енергію становить 9,957 грн з ПДВ;
- Додаткова угода № 3 від 18.03.2026 - ціна не електричну енергію становить 11,76732 грн з ПДВ.
Суд враховує, що вказані вище Договір, Додаткові угоди та Додатки до Договору підписані представниками сторін та скріплені відтискам печаток сторін. 
На виконання умов укладеного Договору, постачальником виставлено рахунки на оплату та акти приймання-передачі на оплату 2 260 528,98 грн спожитої електричної енергії.
Однак, як зазначає позивач, відповідач розрахувався частково в розмірі 1 764 795,32 грн, в результаті чого за особовим рахунком наявна заборгованість по оплаті за спожиту електроенергію за березень місяць 2026 року в сумі 495 733,66 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. 
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.
Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із продажем електричної енергії, здійснюється Цивільним кодексом України, Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 і безпосередньо договором.
Статтею 15 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За положеннями частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
За змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частина 1 статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В даному випадку спірні правовідносини сторін виникли на підставі укладеного між учасниками справи договору про постачання електричної енергії споживачу № ЕЛ/385/01/26/3 від 15.01.2026.
Проаналізувавши вищезазначений договір, судом встановлено, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.
Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частин 1, 2 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
У відповідності до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажом, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Відповідно до пункту 75 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" комерційний облік електричної енергії - сукупність процесів та процедур із забезпечення формування даних щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії у визначений проміжок часу з метою використання таких даних для здійснення розрахунків між учасниками ринку.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Положеннями частин 1, 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Аналогічні норми містить Розділу 4 ПРРЕЕ, згідно якого розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач поставив та склав акти приймання-передачі електричної енергії в загальному розмірі 2 260 528,98 грн.
Однак, як встановлено судом із поданих позивачем документів та не спростовано відповідачем, розрахунок за спожиту електричну енергію відповідачем здійснено частково 1 764 795,32 грн, відтак заборгованість становить 495 733,66 грн. 
Суд враховує, що між сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2026 - 01.04.2026, яким підтверджено заборгованість в розмірі 495 733,66 грн. 
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що факт споживання відповідачем електроенергії за період січень - квітень 2026 року, в обсягах заявлених позивачем підтверджено матеріалами справи.
Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача вказував, що заборгованість виникла внаслідок укладених додаткових угод яким збільшено вартість електричної енергії та, відповідно, чим зменшено обсяги постачання. Крім того, зазначено, що відповідач є бюджетною установою та оплати здійснювались в межах фінансування державного бюджету.
Водночас, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів оскарження вказаного рахунку позивача обсягу спожитої електроенергії чи доказів звернення щодо отримання роз`яснень стосовно виставленого рахунку та обсягу споживання електроенергії, зазначеного у рахунку у зв`язку з наявністю сумнівів щодо правильності показників обсягу споживання електроенергії.
Крім того, вказані додаткові угоди підписані відповідачем, вони не визнані судом недійсними, а відтак є чинними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Станом на дату подання позову заборгованість відповідача зі сплати заборгованості за спожиту електричну енергію, з урахуванням часткової оплати, становить 495 733,66 грн.
Докази її оплати матеріали справи не містять, а отже заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаній сумі 495 733,66 грн.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").
Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.
У зв`язку з наведеними обставинами, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 73-79, 91, 123, 129, 178, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Управління освіти виконавчого комітету Вараської міської ради Вараського району Рівненської області (34400, Рівненська обл., Вараський р-н, м. Вараш, м-н Вараш, буд. 41, код ЄДРПОУ 04590731) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електрогазпостач" (33003, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Академіка Грушевського, буд. 2К, офіс 212, код ЄДРПОУ 45053047) заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 495 733,66 (чотириста дев`яносто п`ять тисяч сімсот тридцять три грн 66 коп.) та 7 436,00 (сім тисяч чотириста тридцять шість грн 00 коп.) грн судового збору. 
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 30.06.2026.

Суддя А.М. Горплюк