МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2026 р.  	№ 400/2929/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідачів	Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,  Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, ,  вул. П`ятницька, 83А,м. Чернігів,14005 	

про	визнання протиправним рішення від 22.09.2025 №143650005872, зобов`язання вчинити певні дії,	

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач 2), та просить суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 22.09.2025 року №143650005872;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати позивачу періоди роботи з 01.04.1988 року по 16.12.1988 року, з 20.12.1988 року по 05.04.1989 року. 
В обґрунтування позову вказує, що йому протиправно відмовлено у призначені пенсії спірним рішенням через відсутність необхідного страхового стажу, оскільки період роботи з 01.04.1988 року по 16.12.1988 року, з 20.12.1988 року по 05.04.1989 року підтверджується записами трудової книжки. А запис щодо неврахування цього періоду до загального трудового стажу є помилковими відомостями, оскільки для з`ясування підстав внесення цього запису позивач звертався до суду та до правонаступника роботодавця. На заяви позивача ним отримано відповіді, з яких вбачається, що провадження щодо нього у суді відсутні, а довідка і наказ не зберіглися, на підставі яких внесено запис у трудову книжку. 
Ухвалою від 26.03.2026 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що За результатами розгляду заяви позивача від 15.09.2025 Головним управлінням прийнято рішення № 143650005872 від 22.09.2025 про відмову у призначенні пенсії. До страхового стажу не було зараховано спірні періоди роботи позивача. Так, позивачем надано трудову книжку від 04.07.1978, яка містить записи про періоди роботи з 01.04.1988 по 16.12.1988 та з 20.12.1988 по 05.04.1989. Водночас, у матеріалах електронної пенсійної справи наявний наказ № 41 від 06.04.1989, зі змісту якого вбачається, що на підставі довідки № 303 від 05.04.1989 підсобному робітнику відділення відновного лікування ОСОБА_1 період роботи з 01.04.1988 по 05.04.1989 не підлягає зарахуванню до загального та безперервного трудового стажу. Підставами для прийняття такого рішення визначено постанову міського народного суду від 14.12.1988 та довідку ГРОВД № 303 від 05.04.1989. Отже, наявні у матеріалах справи документи містять взаємоузгоджену інформацію про відсутність правових підстав для зарахування спірного періоду роботи до трудового стажу позивача. За таких обставин рішення Головного управління про відмову у зарахуванні зазначених періодів роботи є обґрунтованим, прийнятим на підставі належних та допустимих доказів і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Від відповідача 2 до суду надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській област за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 22.09.2025 року №143650005872. Вважає рішення правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України. Також, відповідач 2 вказує, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані. 
Дослідивши докази, суд, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся 15.09.2025 року до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
Згідно п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі – Порядок 22-1), після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, для здійснення виплати пенсії. 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 та прийнято рішення № 143650005872 від 22.09.2025 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Згідно змісту даного рішення, що до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи з 01.04.1988 по 16.12.1988 та з 20.12.1988 по 05.04.1989 згідно трудової книжки. Підставою для незарахування стало те, що у матеріалах електронної пенсійної справи наявний наказ № 41 від 06.04.1989, зі змісту якого вбачається, що на підставі довідки № 303 від 05.04.1989 підсобному робітнику відділення відновного лікування ОСОБА_1 період роботи з 01.04.1988 по 05.04.1989 не підлягає зарахуванню до загального та безперервного трудового стажу. Підставами для прийняття такого рішення визначено постанову міського народного суду від 14.12.1988 та довідку ГРОВД № 303 від 05.04.1989. 
Вищезазначене рішення відповідача позивач вважає протиправними, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058) у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 років. 
Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі та із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Абзацом 2 ст 56 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1). Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п. 2 Порядку № 637).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку № 637).
Згідно ч. 2 та 3 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Так, спірним рішенням до страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 01.04.1988 по 16.12.1988 та з 20.12.1988 по 05.04.1989 згідно записів трудової книжки від 04.07.1978 через наявність у матеріалах електронної пенсійної справи наказу № 41 від 06.04.1989, зі змісту якого вбачається, що на підставі довідки № 303 від 05.04.1989 підсобному робітнику відділення відновного лікування ОСОБА_1 період роботи з 01.04.1988 по 05.04.1989 не підлягає зарахуванню до загального та безперервного трудового стажу. Підставами для прийняття такого рішення визначено постанову міського народного суду від 14.12.1988 та довідку ГРОВД № 303 від 05.04.1989. 
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України “Про трудові книжки працівників” від 27.04.1993 року № 301 (далі – Постанова № 301) закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.
Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 року у справі № 428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Так, в трудовій книжці позивача міститься запис про періоди його роботи з 01.04.1988 по 16.12.1988 та з 20.12.1988 по 05.04.1989, при цьому зазначено, що зазначений період роботи не підлягає зарахуванню до загального та безперервного трудового стажу. Підставою вказано наказ № 41 від 06.04.1989. Згідно витягу з наказу зазначено, що підставами для прийняття такого рішення визначено постанову міського народного суду від 14.12.1988 та довідку ГРОВД № 303 від 05.04.1989. 
Разом з цим, позивачем до суду надано лист Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.01.2026 року № 5/2/2026, в якому зазначено, що справа відносно ОСОБА_1 з 1988 року по теперішній час Вознесенським судом не розглядалась. Також, надано довідку КП «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня Вознесенської міської ради» від 15.01.2026 року № 5, в якій зокрема вказано, що витяг з наказу № 41 від 06.04.1989 та довідка ГРОВД № 303 від 05.04.1989 не зберіглися. 
Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача, що підстави для запису в трудовій книжці щодо не зарахування періодів роботи з 01.04.1988 по 16.12.1988 та з 20.12.1988 по 05.04.1989 не підтверджені належними доказами. Як зазначалось судом вище по тексту рішення, позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки. 
Отже, відповідач 1 протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.04.1988 по 16.12.1988 та з 20.12.1988 по 05.04.1989.
Тому суд вважає за необхідне скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
При цьому, суд звертає увагу, що помилковим є твердження позивача, що дії стосовно зарахування до страхового стажу мають бути здійснені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, з огляду на наступне.
Пунктом 4.2 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні підстави для задоволення щодо неї позовних вимог.
Суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яке прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, є уповноваженим органом, який має право зарахувати до страхового стажу, приймати рішення щодо призначення позивачу пенсії за віком, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати періоди роботи з 01.04.1988 по 16.12.1988 та з 20.12.1988 по 05.04.1989 до страхового стажу позивача та повторно розглянути заяву позивача від 15.09.2025 року про призначення пенсії за віком.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судовим витратами у справі є судовий збір, який позивач сплатив у розмірі 1331,20 грн., доказів понесення інших судових витрат учасники справи суду не подавали.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.2020 року у справі № 620/1116/20: "... Оскільки позов ОСОБА_1 містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат колегія суддів визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог".
Отже, судовий збір присуджується позивачу в розмірі 1331,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, яким було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, ідентифікаційний код 13844159) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А,м. Чернігів,14005, ідентифікаційний код 21390940) про визнання протиправним рішення від 22.09.2025 №143650005872, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 22.09.2025 року №143650005872.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005, ЄДРПОУ 21390940) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 01.04.1988 року по 16.12.1988 року та з 20.12.1988 року по 05.04.1989 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 15.09.2025 року. 
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А,м. Чернігів,14005 ідентифікаційний код 21390940) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар