Справа № 464/6023/25
пр.№ 2/464/330/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2026 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді – Сабари Л.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив:
позивач ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом, поданим представником Усенком М.І., до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 4911688 від 22.03.2021 у розмірі 34 580 грн.
Мотивував позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулась до ТзОВ «Мілоан» і уклала 22.03.2021 кредитний договір № 4911688 шляхом підписання такого одноразовим ідентифікатором, отримавши грошові кошти у розмірі 7 000 грн. Вказав, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 34 580 грн. Зазначив, що 02.07.2021 між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 73-МЛ, відповідно до якого, а також реєстру прав вимоги до вказаного договору, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4911688 від 22.03.2021 року. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити, а судові витрати, які складаються з 2 422,40 грн. сплаченого судового збору та 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, стягнути з відповідача. 
Від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення у справі зі змісту яких вбачається, що позивачем не доведено факт підписання ОСОБА_1 вказаного кредитного договору, а зазначені номер телефону та адреса електронної пошти в договорі не належать останній. Вказав, що відповідач не отримувала жодних кредитних коштів. Стверджує, що позивачем невірно визначено суму заборгованості за кредитним договором в частині нарахування заборгованості за відсотками, оскільки такі відбувались поза межами строку кредитування. Вказує на неспівмірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відтак, у задоволені позову ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал», поданого представником Усенком М.І., відмовити в повному обсязі.
Представником позивача Усенком М.І. до суду подані додаткові пояснення у справі. Вказує, що без отримання листа на електронну адресу чи СМС-повідомлення на номер телефону відповідача, відповідно до якого було здійснено вхід на сайт ТзОВ «Мілоан» за допомогою логіна та пароля, договір між сторонами не був би укладений. Зазначає, що сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4911688 від 22.03.2021 було передану позивачу від первісного кредитора ТзОВ «Мілоан», а після отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахувань. На підтвердження надання відповідачу кредиту до матеріалів позовної заяви було долучено платіжне доручення № 42120474 від 22.03.2021. Вказує, що у зв`язку з тим, що товариство є небанківською (фінансовою) установою, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування, банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати обілкові документи за кредитним зобов`язаннями позичальників, відтак заявив клопотання про витребування доказів, а саме з питання належності банківської карти НОМЕР_1 ОСОБА_1 та переказу грошових коштів у сумі 7 000 грн. на вказану карту в період 22.03.2021 по 25.03.2021.
Представник відповідача Зозуля Ю.М. подав заперечення на додаткові пояснення у справі. Вказав на недоведеність фактц укладення кредитного договору між ТзОВ «Мілоан» та його довірителькою, у зв`язку з відсутністю отримання листа на електронну адресу чи СМС-повідомлення на свого телефону, відтак не здійснювала вхід на електронний інтернет-сайт ТзОВ «Мілоан». Заперечив проти клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказів.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 01.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3 ст. 207 ЦК України).
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Частинами 3, 4, 5, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Згідно зі ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Передання права вимоги (цесія) є заміною кредитора в зобов`язанні шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином (ч. 1 ст. 512 ЦКУ). Внаслідок вчинення правочину новий кредитор отримує всі права первісного кредитора за зобов`язаннями, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦКУ).
Договір відступлення права вимоги укладається в такій самій формі, що й договір, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦКУ).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що 22.03.2021 року ОСОБА_1 уклала з ТзОВ «Мілоан» кредитний договір № 4911688 шляхом підписання такого, додатків № 1, № 2, до нього електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора Z84761, внаслідок чого отримала кредит у розмірі 7 000 грн строком на 30 днів, до 22.03.2021, зі сплатою 2,50 % на день протягом строку кредитування, 5 % на день у разі продовження строку кредитування, і одноразової комісії 10 % від суми кредиту – 1 330 грн за надання грошових коштів.
Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 4911688 від 22.03.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 42120474 від 22.03.2021 року про зарахування на карту НОМЕР_2 ОСОБА_1 7000 грн. згідно призначення за договором 4911688. За відсутності доказів спростування факту отримання відповідачем кредитних коштів, вказаний доказ суд визнає належним на підтвердження обставин переказу грошових коштів, у зв`язку із чим відсутні підстави для вирішення клопотання позивача про витребування доказів із банківської установи.
Щодо покликань представника відповідача Зозулі Ю.М. про неналежність ОСОБА_1 номер телефону та адреса електронної пошти, а відтак неукладення нею кредитного договору, слід вказати, що такі не знайшли свого підтвердження в матеріалах цивільної справи з огляду на таке. Як вбачається з відомостей Анкети-заяви на кредит № 4911688, при заповненні даних, боржником було вказано електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 та РНОКПП НОМЕР_3 , який збігається з вказаним у реквізитах додаткових пояснень у справі. Згідно довідки виданої первинним кредитором ТзОВ «Мілоан» одноразовий ідентифікатор скеровувався на номер телефону НОМЕР_4 . Жодних належних та допустимих доказів неналежності вказаних засобів комунікації відповідачу суду надано не було. Окрім того не було надано підтверджень звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів з заявою про вчинення щодо неї злочинних дій, в тому числі із використанням її персональних даних. Самі собою доводи не можуть використовуватись судом з метою підтвердження тих чи інших обставин у справі, а тому наведені у відзиві на позовну заяву мотиви не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються викладеним вище. 
Не знайшли також свого підтвердження покликання сторони відповідача в частині відсутності у матеріалах справи цивільної справи доказів на підтвердження скерування грошових коштів на її банківську карту, оскільки як вбачається з платіжного доручення № 42120474 від 22.03.2021, вбачається, що такі надсилалась на банківську карту НОМЕР_1 , яка зазначена відповідачем під час укладення кредитного договору та додаткових угод до нього. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не отримувала вказаних грошових коштів та неналежності їй вказаної банківської карти, суду не надано. 
02.07.2021 між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 73-МЛ, відповідно до умов якого первісний кредитор ТзОВ «Мілоан» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» свої права вимоги за кредитними договорами, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.
Як вбачається із витягу з реєстру боржників від 13.06.2025 року до договору відступлення прав вимог № 73-МЛ від 02.07.2021, первісний кредитор ТзОВ «Мілоан» відступив новому кредитору ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до відповідача ОСОБА_1 у розмірі 34 580 грн, яка складається з 7 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 26 250 грн заборгованості за відсотками, 1 330 грн. заборгованості за комісією.
Відтак, ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором № 4911688 від 22.03.2021 року та статусу нового кредитора за зобов`язаннями останнього перед ТзОВ «Мілоан».
Проте суд не може погодитись із вказаною сумою заборгованості з огляду на наступне. 
Як встановлено судом, за умовами укладеного договору, відповідач отримав кредитні кошти та зобов`язався такі повернути у визначений договором строк, тобто до 21.04.2021.
Пунктом 1.5. кредитного договору № 4911688 від 22.03.2021 встановлено, що сума загального розміру кредиту складає 13 580 грн. та 1330 грн. комісії.
Отже, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, позикодавець відповідно до положень ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 21.04.2021, а після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12; від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.
За таких обставин, проценти у розмірі 21 000 грн стягненню з відповідача не підлягають, оскільки у кредитора, після закінчення строку, на який укладався договір позики, виникло право на отримання від позичальника інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не процентів, передбачених договором, як плату за користування кредитом.
З огляду на вказане, сума заборгованості, яка підлягатиме стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором № 4911688 від 22.03.2021, становитиме 13 580 грн, яка складається з 7 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 5250 грн заборгованості за відсотками та 1 330 грн заборгованості за комісією.
Відтак, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4911688 від 22.03.2021 року у розмірі 13 580 грн.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Встановлено, що стороною позивача заявлено розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
На підтвердження факту понесених судових витрат позивачем було долучено до позовної заяви: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, акт № Д/761 наданих послуг від 24.07.2025, детальний опису наданих послуг від 24.07.2025. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України").
Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат.
Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторони та співмірність розміру витрат та часткове задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 700,00 грн, оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України. 
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 89, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 4911688 від 22.03.2021 у розмірі 13 580 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 951 (дев`ятсот п`ятдесят одна) гривня 30 (тридцять) копійок та 700 (сімсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 липня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, поверх 4, код ЄДРПОУ 35234236;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча Людмила САБАРА