Справа №597/230/26
Провадження №2-а/597/27/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2026 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області
в складі: судді Шевчук В.М.
за участі секретаря судового засідання Николайчук З.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовом про скасування постанови №178 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 23 січня 2025 року, винесеної т.в.о. Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 гривень, а також про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в оскаржуваній постанові №178, винесеній 23.01.2025 року (або 25.01.2025 року), йдеться про те, що 22.01.2025 року директор ФГ "Переспектива" (так у документі) ОСОБА_1 близько 10 год. 30 хв. прибув у ІНФОРМАЦІЯ_3 , де офіцером ОСОБА_2 було доведено факт адміністративного правопорушення з боку підприємства, а саме - порушено вимоги постанови КМУ №45 від 04.02.2015 року, зокрема п.16 пп.4 та п.п.9, п.22 пп.1-4. Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ст.16 ЗУ "Про оборону України", ст.21 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", ст.1, ст.3, ст.38 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", п.47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, відповідальність за що передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 34000 гривень. 
Позивач покликається на те, що оскаржувана постанова не містить посилання у своєму тексті на дату вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення. За таких умов неможливо зрозуміти, коли саме він вчинив ніби-то правопорушення, за яке на нього оскаржуваною постановою накладено адміністративне стягнення. Більше того, оскаржувана постанова навіть не містить опису суті вчиненого правопорушення. При таких обставинах, коли суть правопорушення не вказана в оскаржуваній постанові, він, як особа яка притягається до адміністративної відповідальності, не знає від яких звинувачень має захищатися в суді. До матеріалів справи не долучено жодного доказу і посилання на такі докази відсутні в оскаржуваній постанові, про те, що ОСОБА_1 , являється директором ФГ "Перспектива", чи є на вказаному підприємстві відповідальною за військовий облік посадовою особою. В оскаржуваній постанові №178 від 23.01.2025 року (чи від 25.01.2025 року) вказано, що правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, вчинене "з боку підприємства", тобто станом на дату розгляду справи не встановлено посадової особи, яка на вказаному підприємстві відповідальна за військовий облік. Також в оскаржуваній постанові вказано, що при цьому порушено ст.16 ЗУ "Про оборону України", ст.21 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", ст.1, ст.3, ст.38 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", п.47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, що не має жодного відношення до правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Позивач зауважує, що норма ст.210-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке, зокрема, регулює законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Як вище зазначено, в оскаржуваній постанові вказано, що ним порушено ст.16 ЗУ "Про оборону України", ст.21 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", ст.1, ст.3, ст.38 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", п.47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, що не має жодного відношення до правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП. Позивач не зміг надати вище вказані пояснення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення 22.01.2025 року у його присутності не складався, постанова ні 23.01.2025 року ні 25.01.2025 року також у його присутності не виносилася, що позбавило його права на захист, відповідно не було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, а також норми ст.63 Конституції України. Жодних доказів щодо повідомлення позивача про те, що розгляд адміністративної справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП відбудеться 23.01.2025 року чи 25.01.2025 року, відсутні. Копія оскаржуваної постанови, її зміст, підтверджують його твердження стосовно того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП проводився за його відсутності. 
Тому позивач вважає, що оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, оскільки має місце порушення норм процесуального права при її винесені, порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що на його переконання є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. 
Також позивач переконаний, що не допускав порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява, якою він просив справу розглянути за його відсутності та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву, у визначений судом строк не подав. 

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 27.02.2026 року суддя Шевчук В.М. відкрила провадження у справі за адміністративним позовом та визначила проводити розгляд справи у порядку, визначеному параграфом другим КАС України з повідомленням (викликом) сторін.
Судом на підставі ч.4 ст.229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Судом встановлено, що 23 січня 2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 Віктором Тригубом прийнято постанову №178 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Позивач у позовній заяві зазначає, що вказана постанова є незаконною та протиправною, винесеною упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, а викладені в зазначеній постанові обставини не відповідають дійсності, суперечать фактичним даним та спростовуються наступним. Оскаржувана постанова не містить посилання у своєму тексті на дату вчинення інкримінованого позивачу правопорушення. За таких умов неможливо зрозуміти коли саме ОСОБА_1 вчинив ніби-то правопорушення, за яке на нього оскаржуваною постановою накладено адміністративне стягнення. Більше того, оскаржувана постанова навіть не містить опису суті вчиненого правопорушення. При таких обставинах, коли суть правопорушення не вказана в оскаржуваній постанові, він, як особа яка притягається до адміністративної відповідальності, не знає від яких звинувачень має захищатися в суді. До матеріалів справи не долучено жодного доказу про те, що ОСОБА_1 являється директором ФГ "Перспектива", чи є на вказаному підприємстві відповідальною за військовий облік посадовою особою. В оскаржуваній постанові №178 від 23.01.2025 року (чи від 25.01.2025 року) вказано, що правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, вчинене "з боку підприємства", тобто станом на дату розгляду справи не встановлено посадової особи, яка на вказаному підприємстві відповідальна за військовий облік. Також в оскаржуваній постанові вказано, що при цьому порушено ст.16 ЗУ "Про оборону України", ст.21 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", ст.1, ст.3, ст.38 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", п.47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, що не має жодного відношення до правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП. Це при цьому, що норма ст.210-1 КУпАП є бланкетною, та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема, регулює законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Протокол про адміністративне правопорушення 22.01.2025 року у присутності позивача не складався, постанова ні 23.01.2025 року, ні 25.01.2025 року також у його присутності не виносилася, що позбавило позивача права на захист, відповідно не було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, а також норми ст.63 Конституції України. Жодних доказів щодо повідомлення позивача про те, що розгляд адміністративної справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП відбудеться 23.01.2025 року чи 25.01.2025 року, відсутні. Копія оскаржуваної постанови, її зміст, підтверджують твердження позивача стосовно того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП проводився за його відсутності. 
Таким чином, позивач вважає, що оскаржувана постанова про його притягнення до адміністративної відповідальності винесена протиправно, просить її скасувати, а провадження по справі закрити.
Також позивач просить поновити йому строк на оскарження постанови №178 від 23.01.2025 року (25.01.2025 року) т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Віктора Тригуба , якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, оскільки його пропущено з поважних причин.
Позивач наводить наступні мотиви поважності пропуску ним строку звернення з позовом до суду: строк оскарження даної постанови встановлений, відповідно до ст.289 КУпАП, десять днів і закінчився 04.02.2025 року. Однак, згідно приписів КУпАП та КАС України, особі, якій не було вручено копії постанови одразу після її винесення, перебіг строку на оскарження такої постанови розпочинається з моменту отримання її копії. Про наявність оскаржуваної постанови позивач, як він зазначає, дізнався від Борщівського ВДВС у Чортківському районі, що стверджується супровідним листом вказаного вище органу №4025/2б.6-14 від 06.02.2026 року, який отримано 06.02.2026 року. Тому позивач вважає, що строк на оскарження даної постанови ним пропущено з поважних причин і клопоче про його поновлення, з мотивів наведених вище.
Відповідач відзиву на позовну заяву, у визначений судом строк не подав.
Відповідно до приписів ч.2 ст.175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. 

V. Оцінка суду

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно зі ст.280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.
Згідно ст.245 Кодексу адміністративного судочинства, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.
Згідно ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу ст.ст.245, 280 КУпАП посадова особа, уповноважена розглядати адміністративну справу при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
З позовної заяви вбачається, що в оскаржуваній постанові №178, винесеній 23.01.2025 року (або 25.01.2025 року) т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником Віктором Тригубом , йдеться про те, що 22.01.2025 року директор ФГ "Переспектива" (так у документі) ОСОБА_1 близько 10 год. 30 хв. прибув у ІНФОРМАЦІЯ_3 , де офіцером ОСОБА_2 було доведено факт адміністративного правопорушення з боку підприємства, а саме - порушено вимоги постанови КМУ №45 від 04.02.2015 року, зокрема п.16 пп.4 та п.п.9, п.22 пп.1-4.
Зазначеною постановою №178 ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ст.16 ЗУ "Про оборону України", ст.21 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", ст.1, ст.3, ст.38 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", п.47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, відповідальність за що передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 34000 гривень. 
Вирішуючи питання правомірності оскаржуваної постанови, суд виходить з такого.
Судом встановлено, що оскаржувана постанова не містить посилання у своєму тексті на дату вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.
За таких умов неможливо встановити, коли саме ОСОБА_1 вчинив інкриміноване йому правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Також судом встановлено, що оскаржувана постанова не містить опису суті вчиненого правопорушення, що унеможливлює побудову особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, стратегії захисту від неконкретизованого обвинувачення.
До матеріалів справи не долучено жодного доказу про те, що позивач ОСОБА_1 являється директором ФГ "Перспектива", чи є на вказаному підприємстві відповідальною за військовий облік посадовою особою.
В оскаржуваній постанові №178 від 23.01.2025 року (від 25.01.2025 року) вказано, що правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, вчинене "з боку підприємства", тобто станом на дату розгляду справи не встановлено посадової особи, яка на вказаному підприємстві відповідальна за військовий облік.
Відповідно до приписів ст.16 ЗУ "Про оборону України" підприємства, установи та організації усіх форм власності: виконують державні контракти (договори), укладені за результатами проведення оборонних закупівель, в тому числі проводять наукові дослідження та виконують розробки у сфері оборони, створюють і підтримують у готовності мобілізаційні потужності, зберігають матеріальні цінності мобілізаційного резерву; здійснюють на договірних засадах виробництво і поставки Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, утвореним відповідно до законів України, та правоохоронним органам продукції, виконують інші роботи, надають комунально-побутові та інші послуги, що не передбачені державними контрактами (договорами) з оборонних закупівель; здійснюють згідно із законодавством заходи щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації; забезпечують та беруть участь у здійсненні заходів цивільного захисту. Посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності: виконують передбачені законодавством обов`язки у сфері оборони; забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання; несуть відповідальність за підготовку підприємств, установ та організацій до виконання мобілізаційних завдань, збереження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву; забезпечують виробництво оборонної продукції та постачання її за призначенням у встановлені строки та за визначеною номенклатурою, а також виконання робіт, надання послуг. Суб`єкт господарювання, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері транспорту, в особливий період забезпечує перевезення військовополонених залізничним транспортом.
Відповідно до положень ст.21 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підприємства, установи і організації зобов`язані: планувати і здійснювати заходи щодо розробки мобілізаційних планів та підготовки до виконання покладених на них мобілізаційних завдань (замовлень) і забезпечувати поставку продукції згідно з укладеними договорами (контрактами) та надавати звіти з цих питань відповідним органам виконавчої влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування, які є замовниками мобілізаційних завдань (замовлень); у разі їх ліквідації (реорганізації) своєчасно сповіщати про це відповідні органи державної влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування, з якими укладено договори (контракти) на виконання мобілізаційних завдань (замовлень); здійснювати під час мобілізації заходи щодо переведення виробництва (діяльності) на функціонування в умовах особливого періоду; утримувати в належному стані техніку, будівлі, споруди та об`єкти інфраструктури, що належать для передачі в разі мобілізації Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту або призначені для спільного з ними використання у воєнний час; сприяти територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінню та/або регіональним органам Служби безпеки України, відповідним підрозділам розвідувальних органів України у їхній роботі в мирний час та в особливий період; забезпечувати своєчасне оповіщення і прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів із подальшою компенсацією витрат за здійснення такого процесу з Державного бюджету України, яка здійснюється не пізніше ніж через місяць після подання відповідного звернення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; забезпечувати в разі мобілізації доставку транспортних засобів та техніки на збірні пункти та у військові частини у строк та місце, зазначені в частковому наряді; здійснювати заходи щодо підготовки до розгортання спеціальних формувань, призначених для передачі в разі мобілізації до Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, розгортання та передачі їх в особливий період згідно з мобілізаційними планами; надавати під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні та інші матеріально-технічні засоби Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту згідно з мобілізаційними планами з наступним відшкодуванням їх вартості в порядку, встановленому законом; створювати та утримувати мобілізаційні потужності, створювати і зберігати мобілізаційний резерв матеріально-технічних і сировинних ресурсів згідно з мобілізаційними завданнями (замовленнями); забезпечувати формування і ведення страхового фонду документації на продукцію мобілізаційного та оборонного призначення; вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку; надавати відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів; утворювати мобілізаційні підрозділи та призначати працівників з питань мобілізаційної роботи; сприяти своїм працівникам, які є резервістами, у виконанні ними обов`язків служби у військовому резерві та своєчасному їх направленню до органів військового управління, військових частин; у разі реєстрації (перереєстрації), переобладнання чи зняття з обліку транспортних засобів, що можуть бути призначені для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, подавати до відповідних органів та підрозділів, що згідно із Законом України "Про дорожній рух" здійснюють державну реєстрацію та облік транспортних засобів, документи з відміткою відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про взяття їх на військовий облік (зняття з військового обліку); Підприємства, установи і організації, які є виконавцями мобілізаційних завдань (замовлень) з виробництва продукції, укладають договори (контракти) з підприємствами, установами і організаціями - виробниками (співвиконавцями) комплектуючих виробів, постачальниками матеріально-технічних засобів, сировини. Підприємства, установи і організації не можуть відмовлятися від укладання договорів (контрактів) на виконання мобілізаційних завдань (замовлень), якщо їх можливості з урахуванням мобілізаційного розгортання та переданих їм матеріально-фінансових ресурсів дають змогу виконати ці мобілізаційні завдання (замовлення).
Стаття 1 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачає військовий обов`язок та умовий його виконаня.
Стаття 3 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає правові основи військового обов`язку, військової служби, служби у військовому резерві.
Стаття 38 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає обов`язки органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, закладів освіти, посадових осіб, призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виконання правил військового обліку.
Зокрема, її частина 1 визначає наступне: центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані на вимогу територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України сповістити призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України, забезпечити їх своєчасне прибуття за цим викликом, у семиденний строк повідомити відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України про прийняття на роботу (навчання) та звільнення з роботи (навчання) призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Її частина 2 визначає наступне: органи реєстрації місця проживання чи перебування осіб (крім випадків, передбачених Кабінетом Міністрів України) зобов`язані здійснювати реєстрацію за місцем проживання або перебування призовників, військовозобов`язаних та резервістів лише в разі наявності в їхніх військово-облікових документах позначок районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України про перебування на військовому обліку за місцем проживання, що реєструється, а у разі декларування місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, органи реєстрації місця проживання чи перебування осіб здійснюють декларування місця проживання зазначених осіб відповідно до Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".
Частина 3 статті 38 вказаної вище статті визначає, що органи Національної поліції України у встановленому законом порядку зобов`язані за зверненнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України доставити до таких територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Національна поліція України або її територіальні підрозділи в межах компетенції за вимогою територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки подають у десятиденний строк відомості стосовно призовників про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості.
Органи реєстрації актів цивільного стану зобов`язані в семиденний строк надати відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінню або регіональним органам Служби безпеки України, відповідному підрозділу розвідувальних органів України відомості про події та дії, що нерозривно пов`язані з призовником, військовозобов`язаним, резервістом, його батьками та членами сім`ї (дружиною (чоловіком), дітьми) та підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян (відомості про народження фізичної особи, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну прізвища, власного імені та по батькові, смерть) (ч.4 ст.38 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу").
Частина 5 вказаної вище статті визначає, що органи досудового розслідування зобов`язані в семиденний строк повідомити відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, відповідний підрозділ розвідувальних органів України про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яким повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а суди - про призовників, кримінальні справи стосовно яких розглядаються судом, а також про вироки щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що набрали законної сили.
Частини 7-11 статті 38 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" визначають, що експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (до появи технічної можливості інформаційної взаємодії між відповідними інформаційно-комунікаційними системами) зобов`язані в семиденний строк повідомити відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яких визнано особами з інвалідністю, та про зміну групи інвалідності (про військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, про військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - розвідувальні органи України). Керівники закладів охорони здоров`я під час направлення для проходження базової військової служби зобов`язані у триденний строк повідомити відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки про громадян віком від 18 до 25 років, які перебувають на стаціонарному лікуванні. Органи виконавчої влади, інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані подати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України на їх вимогу відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони здійснюють. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, зобов`язаний у двотижневий строк повідомити відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки про осіб, які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на військовий облік. Призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Норма ст.210-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке, зокрема, регулює законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
В оскаржуваній постанові вказано, що позивачем порушено ст.16 ЗУ "Про оборону України", ст.21 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", ст.1, ст.3, ст.38 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", п.47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, що не має жодного відношення до правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Як встановлено в судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення 22.01.2025 року у присутності позивача не складався, постанова ні 23.01.2025 року, ні 25.01.2025 року також у присутності позивача не виносилася, що позбавило позивача ОСОБА_1 права на захист, відповідно йому не було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, а також норми ст.63 Конституції України. 
На підставі статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
При цьому, за правилами статті 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Статтею 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Жодних доказів щодо повідомлення позивача ОСОБА_1 про те, що розгляд адміністративної справи про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП відбудеться 23.01.2025 року чи 25.01.2025 року, матеріали справи не місться. 
Копія оскаржуваної постанови, її зміст, підтверджують твердження позивача стосовно того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП проводився за його відсутності.
Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату, Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30.09.2019 року у справі №591/2794/17, від 06.02.2020 року у справі №05/7145/16-а та від 21.05.2020 року у справі №286/4145/15-а дійшов такого висновку: "факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури.
Суд приходить до переконання, що як наслідок позивача ОСОБА_1 позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу".
Процедурні порушення, зокрема, такі як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Суд вважає, що недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.
Оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, оскільки має місце порушення норм процесуального права при її винесені, порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідачем не надано суду достатніх та переконливих доказів того, що позивач ОСОБА_1 допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) вбачається, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення». Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (Справа Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02)).
Згідно ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) забезпечує всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, зокрема, підлягають з`ясуванню чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Рішення про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблене на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно приписів ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За загальним правилом ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма - ч.2 ст.77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Ця норма права про своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений ст.63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. 
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд вважає, що що у випадку, якщо рішення суб`єкта владних повноважень буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки, в протилежному випадку на особу, котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводити свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.
Позиція позивача ОСОБА_1 зводиться до заперечень самого факту вчинення правопорушення, отже ця обставина входить до предмету доказування.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Врахуванню у даній справі підлягає позиція, вказана у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
З врахуванням наведеного вище, суд приходить до переконання, що при притягненні позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем були не в повному обсязі дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, є недоведеним.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП, від 23.01.2025 року (25.01.2025 року) №178 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, тому позовні вимоги слід задовольнити.
Строк оскарження даної постанови встановлений, відповідно до ст.289 КУпАП, десять днів і закінчився 04.02.2025 року.
Однак, згідно приписів КУпАП та КАС України, особі, якій не було вручено копії постанови одразу після її винесення, перебіг строку на оскарження такої постанови розпочинається з моменту отримання її копії.
Про наявність оскаржуваної постанови позивач, як він зазначає в позовній заяві, дізнався від Борщівського ВДВС у Чортківському районі, що стверджується супровідним листом вказаного вище органу №4025/2б.6-14 від 06.02.2026 року, який отримано 06.02.2026 року. 
Тому суд вважає, що строк на оскарження даної постанови позивачем пропущено з поважних причин і його клопотання про його поновлення підлягає задоволенню, оскільки його пропущено з поважних причин.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.7, 9, 27, ч.3 ст.210-1, ст.ст.245, 251, 252, 258, 268, 279, 280, 283, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.2, 5, 6, 8-10, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-245, 246, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства, суд,

У Х В А Л И В :

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк на оскарження постанови №178 від 23.01.2025 року (25.01.2025 року) т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Віктора Тригуба , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.
Постанову №178 від 23.01.2025 року (25.01.2025 року) т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Віктора Тригуба про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП скасувати і справу про адміністративне правопорушення закрити.
Судові витрати покласти на сторони в понесених ними розмірах.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня складення судового рішення.
Повне судове рішення складено 11.05.2026 року.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , код ЄДРПОУ  НОМЕР_2 , юридична адреса:  АДРЕСА_2 .

Суддя В.М.ШЕВЧУК