ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року
м. Київ

справа № 990/143/25
провадження № 11-295заі25

Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Погрібного С. О.,
судді-доповідачкиСтрелець Т. Г.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Стефанів Н. С., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.
за участю:
секретаря судового засідання Рожок В. В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Попова Р. В.,
представника Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Таркаєвої О. С.,
розглянула в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 червня 2025 року (судді Рибачук А. І., Берназюк Я. О., Бучик А. Ю., Кравчук В. М., Стародуб О. П.),
УСТАНОВИЛА
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
1.  ОСОБА_1 у квітні 2025 року звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), просив про таке:
- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 12 березня 2025 року № 48/зп-25 (далі - рішення від 12 березня 2025 року № 48/зп-25) про затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного 24 та 25 лютого 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), в частині, що стосується його;
- визнати протиправним і скасувати пункти 1, 2, 4 рішення Комісії від 12 березня 2025 року № 49/зп-25 (далі - рішення від 12 березня 2025 року № 49/зп-25) про визначення загальних результатів першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних адміністративних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), стосовно нього;
- зобов`язати ВККС визнати його, ОСОБА_1 , таким, який успішно склав іспит з виконання практичного завдання з мінімальною кількістю балів та допустити як кандидата на посади суддів апеляційних адміністративних судів, який успішно склав кваліфікаційний іспит, до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами).
2. Позивач обґрунтовував пред`явлений позов тим, що оскаржувані ним рішення Комісії від 12 березня 2025 року № 48/зп-25 та № 49/зп-25 є невмотивованими, такими, що ухвалені з порушенням процедури кваліфікаційного оцінювання.
3.  ОСОБА_1 зазначав, що виконання практичного завдання полягало в складанні фрагменту мотивувальної та резолютивної частин постанови адміністративного суду апеляційної інстанції шляхом продовження тексту судового рішення (завдання), викладених у Зошитах № № 1 та 2.
4. Відповідно до результатів виконання практичних робіт ОСОБА_1 отримав такі бали: перше модельне судове рішення, індивідуальний код учасника 0071448, кількість балів - 47; друге модельне судове рішення, індивідуальний код учасника 0016920, кількість балів - 57,5, що в сумі становить 104,5 бала, тобто є меншим за мінімально встановлений прохідний бал на рівні 112,5.
5. Позивач стверджував, що обидва судові рішення за викладеними обґрунтуваннями, змістом, аргументацією, посиланням на приписи права та резолютивними частинами відповідають модельним судовим рішенням Верховного Суду, що опубліковані ВККС як зразки. Водночас позивачу є незрозумілим метод оцінювання Комісією його практичних завдань з огляду на те, що за перше практичне завдання він отримав 47 балів, а за друге - 57,5.
6. Ознайомившись із виконаними практичними завданнями, які викладено у зошитах для виконання практичного завдання, та з екзаменаційною відомістю, позивач не виявив будь-яких зауважень чи невідповідності виконаних ним завдань Методичним вказівкам з оцінювання практичного завдання з адміністративної, господарської та цивільної спеціалізацій, виконаних кандидатами на посади суддів апеляційних судів під час кваліфікаційного іспиту, затверджених рішенням Комісії від 17 липня 2024 року № 228/зп-24 (далі - Методичні вказівки).
7. Згідно з екзаменаційною відомістю чи рішень Комісії також неможливо встановити, за яким розділом Методичних вказівок № 228/зп-24 та відповідно до яких елементів практичного завдання виставлена кількість балів. Тож не наведене оцінювання відповідно до Методичних вказівок, затверджених відповідачем.
8. До того ж ОСОБА_1 вважав, що самий лише факт незазначення у Положенні про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів, затвердженого рішенням ВККС від 19 червня 2024 року № 185/зп-24 
(далі - Положення № 185/зп-24), Положенні про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 22 січня 2025 року № 20/зп-25, вимог щодо обґрунтованості та вмотивованості ухвалених рішень за результатами оцінки практичного завдання не звільняє ВККС від обов`язку виконання приписів частини першої статті 88 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII). Позивач наполягав на тому, що недотримання цих приписів створює механізм зловживання Комісією дискреційними правами та робить їх необмеженими, внаслідок чого порушується принцип правової визначеності та верховенства права.
9. Водночас позивач визнав, що зміст мотивувальних та резолютивних частин постанов виконаного ним завдання, можливо, є не ідеальним чи таким, що заслуговує вищої оцінки, проте такі, на його думку, відповідають вимогам частини першої статті 322 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та Методичним вказівкам № 228/зп-24. Отже, на переконання позивача, практична робота (перше рішення, індивідуальний код учасника 0071448) не може бути оцінена нижче за мінімальний прохідний бал, який становить 56,25. Відповідно за умови такої оцінки та з врахуванням оцінки за друге практичне завдання (57,5) кількість балів є достатньою для визнання його таким, який успішно склав іспит з практичного завдання.
10. Додатково в контексті доводів про процедурні порушення позивач зауважив про те, що згідно із екзаменаційною відомістю один із членів ВККС, який здійснював оцінювання, датою нарахування балів та підпису зазначив 09 березня 2025 року, яке припало на вихідний день.
11. Позивач також посилався на інформацію на сторінці Судово-юридичної газети в мережі Інтернет (https://sud.ua/uk/news/publication/325498-v-konkurse-na-67-vakantnykhdolzhnostey-sudey-apellyatsionnykh-administrativnykh-sudov-ostanetsya-67-kandidatov), згідно із якою один з екзаменаторів ОСОБА_2 у період з 03 до 11 березня 2025 року перебував у стані тимчасової непрацездатності, а отже не міг перевірити виконане позивачем практичне завдання.
12. Зазначені обставини відповідно до позиції позивача додатково підтверджують порушення процедури ухвалення рішень та належної оцінки роботи в колегіальному складі та про фактичну відсутність фізичної можливості здійснити перевірку такої кількості практичних завдань.
13. Позивач вважав, що в такому випадку належним способом захисту його прав є саме зобов`язання ВККС визнати ОСОБА_1 таким, що успішно склав іспит з практичного завдання з мінімальною кількістю балів щодо цього завдання.
14. Позивач 29 травня та 11 червня 2025 року надіслав до суду першої інстанції додаткові пояснення у справі, згідно з якими він просить урахувати, що єдиним документом, який підтверджує та обґрунтовує оцінку за виконані ним практичні завдання, є екзаменаційна відомість, з якої неможливо встановити мотиви ухваленого рішення, що суперечить вимогам частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ.
15. Позивач наполягав, що екзаменаційна відомість не містить інформації про те, як кожен з елементів практичного завдання, визначений Методичними вказівками, оцінений екзаменаційною комісією, що ставить під сумнів здійснення оцінювання загалом та відповідно підтверджує необґрунтованість виставлених за результатами такого оцінювання балів.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції
16. Рішенням від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) Комісія оголосила конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, зокрема й в апеляційних судах із розгляду адміністративних справ (далі - конкурс), із заявою про участь в якому звернувся ОСОБА_1 .
17. Рішенням від 19 червня 2024 року № 184/зп-24 Комісія призначила кваліфікаційне оцінювання в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах 172 кандидатів. Цим рішенням ВККС також встановила черговість етапів кваліфікаційного оцінювання: перший - складання кваліфікаційного іспиту; другий - дослідження досьє та проведення співбесіди.
18. Також рішенням від 21 серпня 2024 року № 260/зп-24 Комісія затвердила тип 2 практичного завдання для виконання кандидатами на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах під час кваліфікаційного іспиту в межах конкурсу.
19. Рішенням від 11 вересня 2024 року № 270/зп-24 (зі змінами) Комісія призначила кваліфікаційний іспит під час кваліфікаційного оцінювання в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/ зп-23 (зі змінами), зокрема ОСОБА_1 , та визначено черговість етапів його проведення:
перший етап - тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду;
другий етап - тестування когнітивних здібностей;
третій етап - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
20. Рішенням від 23 жовтня 2024 року № 333/зп-24 Комісія затвердила кодовані та декодовані результати тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації апеляційного адміністративного суду. До тестування когнітивних здібностей допустила 132 кандидати, які успішно пройшли перший етап кваліфікаційного іспиту, зокрема й позивача.
21. Рішенням від 22 січня 2025 року № 19/зп-25 Комісія затвердила кодовані та декодовані результати тестування когнітивних здібностей, складеного кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах. До виконання практичного завдання зі спеціалізації апеляційного адміністративного суду допустила 105 кандидатів, які успішно пройшли другий етап кваліфікаційного іспиту, зокрема позивача.
22. Цим рішенням ВККС також визначила особливості виконання практичного завдання кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах. Зокрема, встановила, що виконання практичного завдання кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах у межах конкурсу здійснюватиметься з використанням комп`ютерної техніки. Визначила, що максимально можливий бал за виконання практичного завдання кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), - 150 та встановила, що прохідний бал за виконання практичного завдання - 75 відсотків максимально можливого бала, або 112,5 бала.
23. Рішенням від 22 січня 2025 року № 21/зп-25 Комісія затвердила склад екзаменаційної комісії для перевірки та оцінювання практичних завдань, виконаних кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах.
24. Згідно із графіком, визначеним рішенням від 22 січня 2025 року № 19/зп-25, Комісія 24 та 25 лютого 2025 року провела третій етап кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання зі спеціалізації апеляційного адміністративного суду, участь в якому 25 лютого 2025 року взяв ОСОБА_1 .
25. Рішенням від 12 березня 2025 року № 48/зп-25 Комісія затвердила кодовані результати практичного завдання, виконаного 24 та 25 лютого 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23.
26. Іншим рішенням від 12 березня 2025 року № 49/зп-25 Комісія, зокрема:
- затвердила декодовані результати практичного завдання, виконаного 24 та 25 лютого 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), зокрема ОСОБА_1 , який за результатами оцінювання першого судового рішення (код кандидата 0071448) отримав 47 балів, а за результатами другого (код кандидата 0016920) - 57,5 бала, що у сумі становить 104,5 бала;
- затвердила загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних адміністративних судів;
- відмовила в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнала такими, що не підтвердили здатності здійснювати правосуддя в апеляційних адміністративних судах, припинила участь у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах 101 кандидата на посади суддів, зокрема ОСОБА_1 .
Стислий виклад змісту рішення суду першої інстанції
27. Рішенням від 17 червня 2025 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду позов задовольнив частково:
- визнав протиправним і скасував рішення ВККС від 12 березня 2025 року № 48/зп-25 в частині затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного ОСОБА_1 ;
- визнав протиправними та скасував пункти 1, 2, 4 рішення ВККС від 12 березня 2025 року № 49/зп-25 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- зобов`язав ВККС поновити участь ОСОБА_1 в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах з етапу виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
28. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду мотивував своє рішення тим, що оцінювання виконаного практичного завдання має здійснюватися шляхом перевірки кожного визначеного Методичними вказівками елемента, зокрема мотивувальної та резолютивної частин судового рішення, дотримання стилістики, орфографії та пунктуації. Суд першої інстанції констатував, що такий деталізований підхід спрямований на забезпечення всебічної та об`єктивної оцінки якості роботи учасника, що, своєю чергою, гарантує належну перевірку рівня його професійних знань, аналітичних здібностей і вміння застосовувати норми права у конкретній правовій ситуації.
29. Такий підхід до оцінювання вимагає наявності належної доказової бази, яка дає можливість як учаснику конкурсу, так і суду, що здійснює перевірку правомірності рішень Комісії, пересвідчитися у дотриманні екзаменаційною комісією вимог Положення № 185/зп-24 та Методичних вказівок, обґрунтованості виставлених балів та відсутності ознак суб`єктивного або дискримінаційного підходу під час оцінювання. Суд першої інстанції наголосив, що у такому разі особливого значення набуває дотримання принципів належного документування результатів оцінювання та їх повноцінного відображення у матеріалах конкурсу, що є запорукою довіри до процедури відбору кандидатів на посаду судді.
30. Суд першої інстанції констатував, що у відомостях немає інформації про кількість балів, виставлених за кожен із визначених Методичними вказівками елемент оцінювання. Ненаведення такої деталізації унеможливлює перевірку дотримання екзаменаційною комісією затверджених критеріїв та підходів до оцінювання практичного завдання і не дозволяє встановити, чи діяла екзаменаційна комісія в межах наданих їй дискреційних повноважень та, відповідно, чи не діяла вона свавільно. За таких обставин суд не має можливості пересвідчитись, чи була забезпечена послідовність, обґрунтованість і повнота оцінювання виконаного позивачем практичного завдання.
31. Суд першої інстанції наголосив, що ВККС не надала доказів на підтвердження того, що екзаменаційна комісія під час перевірки практичного завдання, виконаного позивачем, дотрималася правил Методичних вказівок. За таких обставин Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зробив висновок, що відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування перед судом правомірності своїх рішень та не довів належними, допустимими та достовірними доказами правомірності оскаржуваних у цій справі рішень.
32. Суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи позивача про можливе порушення з боку ВККС процедури ухвалення оскаржуваних рішень з огляду на нарахування балів у вихідний день та у зв`язку з інформацією на вебсайті «Судово-юридичної газети» про нарахування балів екзаменатором, який був у стані тимчасової непрацездатності. З цього приводу Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що самий лише факт перевірки і оцінки практичного завдання членом екзаменаційної комісії в неробочі дні (святкові, вихідні, дні відпустки тощо) не підтверджує необ`єктивність такої перевірки (оцінювання) та не тягне за собою жодних негативних наслідків.
33. В остаточному підсумку Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зробив висновок, що оскаржувані в цій справі рішення, які стосуються позивача, не відповідають критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтею 2 КАС України, що є самостійною та достатньою підставою для визнання їх протиправними і скасування у відповідній частині.
34. Водночас з покликанням на частину четверту статті 245 КАС України та приписи Закону № 1402-VІІІ суд першої інстанції зробив висновок, що проведення кваліфікаційного оцінювання суддів і визначення результатів іспиту є дискреційним повноваженням ВККС, у зв`язку з чим належним способом захисту порушених прав позивача обрав зобов`язати ВККС поновити участь ОСОБА_1 в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах з етапу виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
35. Позивач 18 липня 2025 року з використанням системи «Електронний суд» подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 червня 2025 року, згідно з якою просить:
- скасувати це рішення в частині зобов`язати Комісію поновити участь ОСОБА_1 у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах з етапу виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду;
- ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати ВККС визнати ОСОБА_1 таким, який успішно склав іспит з виконання практичного завдання з кількістю балів не менше мінімальної та допустити як кандидата на посади суддів апеляційних адміністративних судів, які успішно склали кваліфікаційний іспит, до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року №94/зп-23 (зі змінами);
- в іншій частині рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 червня 2025 року залишити без змін.
36. ВККС 18 липня 2025 року з використанням системи «Електронний суд» подала до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року, згідно з якою просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Узагальненідоводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .
37.  ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом способу захисту його порушених прав шляхом зобов`язання ВККС поновити участь позивача в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах з етапу виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
38. Позивач вважав, що ухвалене судом першої інстанції рішення в оскаржуваній частині не направлене на ефективний захист та поновлення його порушених прав.
39. Задовольнивши позов у визначений спосіб, суд першої інстанції не вирішив питання поновлення порушеного права позивача (тож суд не визначив, на який з підетапів етапу іспиту «виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду» відновлена участь), а лише повернув на розсуд ВККС питання його участі в конкурсі загалом, починаючи з етапу виконання практичного завдання без конкретних запобіжників щодо занадто широкого розсуду. На думку позивача, це дає змогу ВККС тлумачити рішення суду широко та відповідно ухвалювати будь-які рішення, які унеможливлять завершення ним саме цього етапу конкурсу, тобто реалізовувати повноваження свавільно.
40. Позивач наполягав, що він як учасник конкурсу сумлінно дотримався всіх процедур виконання практичного завдання, визначених Положенням № 185/зп-24 та Методичними вказівками. Натомість ВККС порушила головний принцип у процесі реалізації дискреційних повноважень, що полягає у нормативній урегульованості їхнього застосування.
41. Висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що за встановлених у справі обставин суд позбавлений можливості пересвідчитись чи була забезпечена ВККС послідовність, обґрунтованість і повнота оцінювання виконаного позивачем практичного завдання ОСОБА_1 уважав помилковим. Доводив, що суд не тільки має право судового контролю, а й повноваження дійти висновку про відповідність виконаного ним практичного завдання процесуальним нормам КАС України, Положенню № 185/зп-24, Методичним вказівкам, що не є втручанням у дискреційні повноваження ВККС і не покладає на суд обов`язку виставляти бали за практичні роботи.
42. Позивач вважав, що в разі задоволення вимоги у визначений ним спосіб ВККС на виконання рішення суду та в межах своїх повноважень зобов`язана буде оцінити практичні завдання повторно з урахуванням висновків суду та визначити кількість балів не менше мінімального, що не є втручанням у повноваження ВККС, не є підміною судом цього органу, але стане належним способом захисту порушеного права позивача.
43. В іншій частині висновків позивач не оскаржував рішення суду першої інстанції.
Процесуальне клопотання позивача
44. Позивач 13 січня 2026 року з використанням системи «Електронний суд» подав до Великої Палати Верховного Суду клопотання про долучення доказів та додаткових пояснень у справі, згідно з яким просив:
- долучити до матеріалів справи це клопотання та задовольнити його;
- визнати поважними причини неподання доказів до суду першої інстанції;
- прийняти до матеріалів справи та врахувати під час вирішення справи такі докази: Додаток до Постанови Верховної Ради України «Про звіт Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування можливих фактів корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень у правоохоронних органах, судах та органах судової влади про виконану роботу» (далі - Звіт ТСК), а також Стенограму засідання Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України від 21 жовтня 2025 року (далі - Стенограма ТСК).
45. Обґрунтовуючи поважність причин неподання зазначених доказів до суду першої інстанції, позивач зазначив, що проєкт Постанови про звіт ТСК та сам Звіт ТСК подані до Верховної Ради України 15 грудня 2025 року, а Стенограма засідання ТСК від 21 жовтня 2025 року з`явилася у позивача вже після ухвалення Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду рішення від 17 червня 2025 року у цій справі, тому ці докази не могли бути подані до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
46. У клопотанні позивач зазначив, що постановою Верховної Ради України від 19 червня 2025 року № 4511-IX утворено Тимчасову слідчу комісію Верховної Ради України з питань розслідування можливих фактів корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень у правоохоронних органах, судах та органах судової влади. На засіданні цієї комісії 21 жовтня 2025 року був запрошений Голова ВККС, член екзаменаційної комісії ОСОБА_2, який здійснював перевірку практичних завдань позивача.
47. Позивач посилався на висновки Звіту ТСК, в яких, на його думку, встановлено таке: згідно з даними журналу логувань член екзаменаційної комісії ОСОБА_2 за весь період перевірки практичних робіт увійшов до системи лише один раз - 09 березня 2025 року - і виставив усі бали по 210 роботах з інтервалом у 2 - 3 хвилини; на засіданні ТСК від 21 жовтня 2025 року ОСОБА_2 підтвердив, що перевіряв роботи не в інформаційній системі, а у роздрукованому вигляді у себе вдома; роботи були передані йому електронною поштою; на питання про те, хто саме передав йому роботи, ОСОБА_2 відмовився відповісти з посиланням на статтю 63 Конституції України.
48. Позивач наполягав, що згідно з пунктом 5.1 Положення № 185/зп-24 роботи учасників перевіряються та оцінюються в інформаційній системі. Наведений пункт, на думку позивача, регулює методику оцінювання всього етапу іспиту, а не лише окремих його складових (тестування), оскільки розміщений у розділі 5 «Методика оцінювання учасників іспиту». Тож, як стверджував позивач, наведені вище висновки Звіту ТСК підтверджують доводи про порушення відповідачем процедури проведення конкурсу до апеляційних судів у частині здійснення перевірки практичного завдання членом екзаменаційної комісії ОСОБА_2 не у спосіб, передбачений законом, а саме - поза інформаційною системою.
49. Позивач також звернув увагу на те, що рішенням від 17 грудня 2025 року № 218/зп-25 ВККС внесла зміни до Положення № 185/зп-24, зокрема виклала в новій редакції підпункти 5.5.6 та 5.5.8 пункту 5.5 розділу 5, відповідно до яких під час оцінювання практичного завдання члени екзаменаційної комісії виставляють оцінки за кожен передбачений елемент у кількості балів, визначених методичними вказівками; інформаційною системою визначаються середні арифметичні оцінки за кожним елементом, передбаченим методичними вказівками; бал учасника за практичне завдання формується на підставі суми середніх арифметичних оцінок за кожен елемент. Позивач уважав, що зазначеними змінами ВККС фактично привела процедуру оцінювання у відповідність до вимог прозорості та ясності конкурсної процедури, чим підтвердила неповноту попереднього регулювання, на підставі якого ухвалено оскаржувані у цій справі рішення.
50. Із посиланням на правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 липня 2025 року у справі № 990/171/24, позивач доводив, що оскаржувані рішення ВККС зачіпають його право на повагу до приватного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у частині доступу до обраної професії; що судовий контроль за реалізацією ВККС дискреційних повноважень здійснюється за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України; що оцінка судом мотивів та обґрунтованості оспорюваного рішення ВККС не є втручанням у її дискреційні повноваження, а є виконанням завдань адміністративного судочинства.
51. Позивач також з покликанням на Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018, Рекомендацію № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи від 11 березня 1980 року, Доповідь Європейської комісії «За демократію через право» «Верховенство права» (CDL-AD(2011)003rev) та практику ЄСПЛ (рішення у справах «Рисовський проти України», «Овчаренко та Колос проти України», «Олександр Волков проти України») стверджував, що дискреційні повноваження ВККС не можуть бути необмеженими і мають супроводжуватися механізмом запобігання зловживанню ними, а підстави відмови у проходженні до наступного етапу конкурсу не повинні бути формальними, номінальними чи декларативними.
Узагальнені доводи апеляційноїскарги Комісії
52. На обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначав, що Закон № 1402-VІІІ визначає проведення Комісією конкурсу на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду. Для участі у такому конкурсі Комісія проводить кваліфікаційне оцінювання стосовно кандидатів, допущених до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі. Одним з етапів кваліфікаційного оцінювання є складання кваліфікаційного іспиту, що теж складається з декількох етапів та проводиться шляхом складання анонімних тестувань та практичного завдання. Кандидат вважається таким, що склав кваліфікаційний іспит з вибраної спеціалізації суду, якщо він, серед іншого, також набрав не менше 75 відсотків максимально можливого бали за виконання практичного завдання щодо відповідної спеціалізації суду. Отже, відповідно до вимог Закону № 1402-VІІІ якщо кандидат набрав менше 75 відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання з відповідної спеціалізації суду він вважається таким, що не склав кваліфікаційний іспит.
53. Відповідач підкреслив, що з метою виключення будь-якої суб`єктивності під час здійснення перевірки практичних завдання в межах кваліфікаційного іспиту ВККС застосовує принцип анонімності, який встановлює, що члени екзаменаційної комісії не мають інформації про автора виконаного практичного завдання. Під час перевірки та оцінювання виконаних учасниками іспиту практичних завдань члени екзаменаційної комісії не мають доступу до перегляду титульної сторінки зошита для виконання практичного завдання, яка містить інформацію про згенерований під час реєстрації індивідуальний код учасника. Такий підхід забезпечує анонімність виконання практичного завдання та конфіденційність під час його перевірки й оцінювання, що є одним із ключових інструментів гарантування об`єктивності результатів іспиту.
54. ВККС доводила, що відповідно до пункту 5.5 Положення № 185/зп-24 кожен член екзаменаційної комісії після встановлення відповідності виконаного учасником іспиту практичного завдання показникам оцінювання, закріпленим в Методичних вказівках, виставляє один загальний підсумковий бал - індивідуальну оцінку, а після того, як усі члени екзаменаційної комісії оцінять практичне завдання, програмою обраховується остаточна оцінка учасника шляхом визначення середнього арифметичного бала на підставі індивідуальних оцінок з округленням до наближеного цілого числа або числа з десятковою частиною 0,5.
55. Відповідач наполягав, що затверджені Комісією Методичні вказівки є документом, який визначає підходи до оцінювання практичного завдання, виконаного кандидатами на посаду судді. Зазначені вказівки містять орієнтовні показники оцінювання, елементи практичного завдання, що підлягають оцінюванню, та можливу кількість балів, оцінювання відповідного елементу в загальній оцінці (тобто можливу фактичну питому вагу бала у загальній оцінці роботи). Наявність орієнтовної шкали оцінювання (кількість балів за елемент оцінювання) покликана забезпечити єдиний підхід членів екзаменаційної комісії до перевірки робіт та уніфікацію оцінювання, а також є певним орієнтиром для кандидатів (учасників іспиту) і допомогою під час підготовки до виконання практичного завдання з урахуванням можливості розуміти розподіл балів. ВККС наголосила, що Методичні вказівки застосовувалися до всіх осіб, які виконували практичні завдання, однаково і з цілковитою рівністю.
56. До того ж відповідач переконував, що затвердження цих Методичних вказівок не встановлює обов`язку для членів екзаменаційної комісії здійснювати поелементне нарахування балів, оскільки така деталізована процедура не визначена приписами законодавства. Спеціальний програмний комплекс, який Комісія використовує для цілей складання іспиту, автоматично формує екзаменаційну відомість оцінювання практичного завдання після виставлення (нарахування) індивідуальних оцінок членами екзаменаційної комісії.
57. Відповідно до паперових форм електронних документів - екзаменаційних відомостей оцінювання практичного завдання, виконаного позивачем, кожний член екзаменаційної комісії ( ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5) виставив ОСОБА_1 індивідуальний бал за кожне модельне судове рішення, що підтверджується змістом екзаменаційних відомостей й відповідно дотримання Комісією порядку оцінювання результатів виконання практичного завдання. Зокрема, за написання першого судового рішення членами екзаменаційної комісії ОСОБА_1 виставлено 45, 51 та 45 балів (остаточна оцінка 47 балів). За написання другого судового рішення - 58, 58, 57 балів (остаточна оцінка - 57,5 бала).
58. На переконання відповідача, відсутність істотних розбіжностей між індивідуальними балами, виставленими кожним членом екзаменаційної комісії за результатами перевірки практичного завдання позивача, та виставлення балів у межах загальної кількості балів (75), що визначена Методичними вказівками, свідчить про дотримання цими членами комісії єдиних та уніфікованих підходів до оцінювання відповідно до затвердженої методики. Це підтверджує застосування Методичних вказівок та виключає наявність ознак суб`єктивності, упередженості або дискримінації під час проведення оцінювання.
59. Надалі, з використанням функціоналу спеціального програмного комплексу, ВККС здійснила автоматичне обчислення підсумкового балу (остаточна оцінка) ОСОБА_1 шляхом визначення середнього арифметичного індивідуальних балів, виставлених членами екзаменаційної комісії, з округленням до найближчого цілого числа або числа з десятковим значенням 0,5. Підсумкові індивідуальні бали (остаточні оцінки) позивача були затверджені Комісією оскаржуваними рішеннями.
60. ВККС наголошувала, що затвердження таких підсумкових індивідуальних балів здійснено повністю відповідно до норм Положення № 185/зп-24, а також у межах повноважень Комісії, визначених Законом № 1402-VІІІ.
61. Водночас, згідно з позицією відповідача, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду під час ухвалення оскаржуваного рішення не надав належної оцінки наведеним доводам (щодо вжиття Комісією заходів для забезпечення анонімності, зокрема подвійного кодування робіт, відсутності розбіжностей у виставлених балах кожним окремим екзаменатором) і доказам Комісії (екзаменаційним відомостям з оцінками трьох окремих членів екзаменаційної комісії), тому дійшов помилкового висновку про необґрунтованість виставлених екзаменаційною комісією балів та недотримання вимог Методичних вказівок. Суд першої інстанції не врахував, що Закон № 1402-VІІІ визначив межі дискреційних повноважень Комісії щодо проведення конкурсних процедур, зокрема на зайняття посади судді апеляційного суду, та реалізацією Комісією визначеного їй на підставі закону обов`язку встановити правила проведення кваліфікаційного оцінювання для участі у такому конкурсі.
62. Відповідач не погодився з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо необхідності зазначення в екзаменаційних відомостях (рішеннях Комісії) «недоліків» (обґрунтування) практичного завдання, що стали підставою для «зниження» членом екзаменаційної комісії остаточної оцінки виконаної роботи. Стверджував, що до компетенції суду не належить встановлення правил проведення кваліфікаційного іспиту, а отже суд не може перебирати на себе не властиві для нього функції та перевищувати межі своїх повноважень, вказуючи Комісії, як саме має виглядати екзаменаційна відомість.
63. Відповідач також звернув увагу, що рішення Комісії у частині необґрунтованості виставлених оцінок за виконання практичного завдання в межах конкурсних процедур (конкурс до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду тощо), оголошених відповідними рішеннями Комісії, вже були предметом розгляду в Верховному Суді, зокрема у справах № 800/166/17, № 9901/948/18, № 9901/49/19, № 9901/60/19 та № 9901/90/19, і, переглянувши рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справах № 800/166/17, № 9901/49/19, № 9901/90/19, Велика Палата Верховного Суду погодилася з його висновками щодо законності й обґрунтованості оспорюваних рішень ВККС. У цьому контексті ВККС зауважила, що встановлені механізми та принципи, які визначали та продовжують визначати порядок оцінювання результатів виконання практичних завдань, в межах конкурсних процедур проведених Комісією, не змінилися у зв`язку з затвердженням Положення № 185/зп-24.
64. ВККС відзначила, що рішення Комісії про затвердження результатів (оцінок) практичного завдання, виконаного кандидатами на посади суддів апеляційних адміністративних судів у межах конкурсу, стосуються винятково проведення цього конкурсу та мають значення лише для цілей цього конкурсу й не впливають на професійну діяльність позивача. Оскаржувані рішення Комісії також не можуть впливати на гарантії справедливого процесу проведення компетентним органом відбору, конкурсу, оцінювання тощо, в якому позивач братиме участь у майбутньому, як і не позбавляє права на ефективні засоби правового захисту у випадку його порушення цим органом.
Узагальнений викладпозиції позивача щодо апеляційної скарги Комісії
65. Позивач 18 вересня 2025 року з використанням системи «Електронний суд» подав до Великої Палати Верховного Суду відзив на апеляційну скаргу Комісії, згідно з цим відзивом просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ВККС.
66.  ОСОБА_1 стверджує, що наведені в апеляційній скарзі ВККС доводи у повній мірі дублюють відзив ВККС на позовну заяву, який у повній мірі оцінений судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення у справі.
67. На думку позивача, твердження Комісії в апеляційній скарзі про те, що відсутність істотних розбіжностей між індивідуальними балами, виставленими кожним членом екзаменаційної комісії позивачеві, як про гарантію дотримання членами комісії єдиних та уніфікованих підходів до оцінювання відповідно до затвердженої методики, не розкриває мотиви виставлення кожним членом комісії того чи іншого балу за конкретний елемент оцінювання у практичному завданні позивача. 
68. Доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо застосування ВККС принципу анонімності виконання практичного завдання та конфіденційності під час його перевірки й оцінювання, не є підтвердженням обґрунтованості виставлених позивачеві балів кожним членом комісії за результатами оцінювання практичного завдання.
69. Затвердження Методичних вказівок є новим досвідом в діяльності ВККС, який спрямовано на відкритість та доступність діяльності ВККС. Під час проведення попередніх конкурсних процедур відповідні вказівки, які б дозволяли зрозуміти розподіл балів, не затверджувалися.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
70. Ухвалами від 27 серпня та 08 жовтня 2025 року Велика Палата Верховного Суду відкрила апеляційне провадження за апеляційними скаргами ВККС та ОСОБА_1 , а також призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
71. Велика Палата Верховного Суду перевірила у межах доводів апеляційних скарг правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробила такі висновки.
Право, застосоване судом
72. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
73. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.
74. З огляду на частину першу статті 92 цього Закону ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
75. Верховна Рада України 09 грудня 2023 року схвалила 
Закон України № 3511-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» (далі - Закон № 3511-ІХ), який набрав чинності 30 грудня 2023 року.
76. Верховна Рада України 20 листопада 2024 року прийняла Закон України № 4072-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо особливостей складання кваліфікаційного іспиту» (далі - Закон № 4072-ІХ), який набрав чинності 11 грудня 2024 року.
77. Законом № 4072-ІХ пункт 571 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII викладено в такій редакції:
«ВККС завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошений рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 3511-IX.
ВККС проводить кваліфікаційний іспит в межах конкурсу, визначеного цим пунктом, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 4072-ІХ».
78. Відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
79. Згідно із частиною першою статті 79 Закону № 1402-VIII (тут і далі - в редакції Законів № 3511-IX та № 4072-IX, чинних на час виникнення спірних правовідносин), конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, що затверджується ВККС, з дотриманням вимог законодавства про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.
80. ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду чи суддів Верховного Суду на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, визначених статтею 793 цього Закону (пункт 2 частини першої статті 792 Закону № 1402-VIII).
81. Пункт 2 частини першої статті 792 Закону № 1402-VIII визначає, що у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду), частиною першою чи другою статті 33 (для вищого спеціалізованого суду) цього Закону.
82. До повноважень Комісії входить, зокрема, проведення кваліфікаційного оцінювання (пункт 7 частини першої статті 93 Закону № 1402-VIII).
83. Згідно із частинами першою, другою статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
84. Кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складання кваліфікаційного іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди (частини перша, друга статті 85 Закону № 1402-VIII).
Кваліфікаційний іспит для цілей кваліфікаційного оцінювання є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться в порядку, встановленому статтею 74 цього Закону, з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.
Кваліфікаційний іспит проводиться шляхом складання анонімних тестувань та практичного завдання. Анонімне тестування проводиться щодо когнітивних здібностей, історії української державності, загальних знань у сфері права та спеціалізації відповідного суду з урахуванням його інстанційності. Практичне завдання проводиться щодо спеціалізації відповідного суду з урахуванням його інстанційності.
85. Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої, одинадцятої статті 74 Закону № 1402-VIII кваліфікаційний іспит є атестуванням професійної компетентності кандидата на посаду судді з метою виявлення належних знань, рівня підготовки та здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Кваліфікаційний іспит проводиться шляхом складання анонімних тестувань та практичних завдань.
Анонімне тестування проводиться щодо когнітивних здібностей, історії української державності, загальних знань у сфері права та однієї або кількох спеціалізацій суду на вибір: адміністративної, господарської та загальної (цивільної і кримінальної).
Практичні завдання проводяться щодо вибраної (вибраних) кандидатом спеціалізації (спеціалізацій) суду.
Форма та зміст тестувань, практичних завдань, а також порядок їх проведення затверджуються ВККС.
Кандидат на посаду судді вважається таким, що склав кваліфікаційний іспит з вибраної спеціалізації суду, якщо він:
1) набрав не менше 75 відсотків максимально можливого бала за тестування щодо історії української державності, загальних знань у сфері права та відповідної спеціалізації суду;
2) набрав не менше 75 відсотків максимально можливого бала за виконання практичного завдання щодо відповідної спеціалізації суду;
3) успішно пройшов тестування щодо когнітивних здібностей. Успішним проходженням вважається набрання кандидатом середнього допустимого бала тестування щодо когнітивних здібностей, встановленого ВККС.
Порушення процедури проведення кваліфікаційного іспиту може бути оскаржено в порядку, встановленому законом.
86. Рішенням від 19 червня 2024 року № 185/зп-24 на виконання вимог частини третьої статті 74 та пункту 6 частини першої статті 93 Закону № 1402-VIII Комісія затвердила Положення № 185/зп-24.
87. Згідно з преамбулою цього Положення воно розроблено відповідно до Закону № 1402-VIII і визначає організаційно-правові засади підготовки та проведення кваліфікаційного іспиту, форму та зміст тестувань, практичних завдань, методику оцінювання результатів іспиту під час добору на посаду судді місцевого суду, кваліфікаційного оцінювання та у зв`язку з наміром судді бути переведеним до іншого місцевого суду, а також засади формування рейтингу і резерву кандидатів на посаду судді місцевого суду.
88. Пункт 2.8 розділу 2 Положення № 185/зп-24 визначає типи практичних завдань. Тип 1 - модельна судова справа із сукупністю документів та достатніми даними (інформацією), на підставі яких учасник повинен підготувати модельне рішення суду та/або продовжити викладення запропонованої частини модельного судового рішення на підставі матеріалів модельної судової справи (підпункт 2.8.1). Тип 2 - два модельні судові рішення, що складаються зі вступної, описової (крім кримінального судочинства) та/або частково мотивувальної частини, на підставі даних яких учасник повинен продовжити їх викладення (підпункт 2.8.2).
89. Методика оцінювання учасників іспиту врегульована розділом 5 Положення № 185/зп-24.
90. Порядок оцінювання результатів виконання практичного завдання встановлений пунктом 5.5 розділу 5 Положення № 185/зп-24, в якому йдеться про таке. 
91. Практичне завдання оцінюється екзаменаційною комісією, склад якої затверджується рішенням Комісії (підпункт 5.5.1). Методичні вказівки з оцінювання практичного завдання затверджуються Комісією та оприлюднюються на її офіційному вебсайті (підпункт 5.5.4). Перевірка практичного завдання полягає у встановленні відповідності змісту виконаного учасником завдання показникам (методичним вказівкам) з оцінювання цього завдання (підпункт 5.5.5). За результатами перевірки практичного завдання кожним членом екзаменаційної комісії виставляється індивідуальна оцінка роботи від 0 до 150 балів (підпункт 5.5.6). Після оцінювання практичного завдання усіма членами екзаменаційної комісії програмою виводиться остаточна оцінка учасника шляхом визначення середнього арифметичного бала на підставі індивідуальних оцінок з округленням до наближеного цілого числа або числа з десятковою частиною 0,5 (підпункт 5.5.8).
92. Бали за кожен етап іспиту визначаються окремо (пункт 5.6 розділу 5 Положення № 185/зп-24).
93. Згідно з пунктом 5.7 розділу 5 Положення № 185/зп-24 максимально можливий бал на кожному етапі іспиту: тестування когнітивних здібностей - 60; тестування знань з історії української державності - 40; тестування загальних знань у сфері права - 50; тестування знань зі спеціалізації відповідного суду - 100; виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду - 150.
94. Кількість балів за кожне модельне судове рішення у разі виконання під час іспиту практичного завдання типу 2 визначається методичними вказівками з оцінювання практичного завдання (пункт 5.8 розділу 5 Положення № 185/зп-24).
95. Рішенням від 17 липня 2024 року № 228/зп-24 ВККС, зокрема, затвердила Методичні вказівки, у яких визначила, що за кожне з двох судових рішень практичного завдання виставляється оцінка за шкалою 75 балів.
96. Цими Методичними вказівками також визначено, за якими елементами здійснюється оцінка практичного завдання, зокрема з адміністративної спеціалізації, та максимально можливу кількість балів, за якою може бути оцінений відповідний елемент (критерій), а саме:
1) мотивувальна частина оцінюється від 0 до 45 балів, з яких: доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився / не погодився з висновками суду першої 
інстанції, - 0-16; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі, - 0-14; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, - 0- 5; висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, - 0-10;
2) резолютивна частина - від 0 до 22 балів, з яких: висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги, - 0-10; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, - 0-5; строк і порядок набрання постановою законної сили, - 0-4; порядок і строк оскарження постанови, - 0-3;
3) дотримання стилістики судового рішення - від 0 до 5 балів;
4) дотримання правил орфографії та пунктуації - від 0 до 3 балів.
97. У примітці до Методичних вказівок № 228/зп-24 визначено, що залежно від обставин справи, викладених в описовій частині постанови суду апеляційної інстанції, та виду судового рішення (про залишення оскарженого рішення без змін, його зміну чи скасування) ВККС може відступити від наведеної у Методичних вказівках структури та кількості виставлених балів за одним чи кількома елементами оцінювання, але не більше як на 10 %. У такому разі Комісія не може виходити за межі загальної кількості балів (75).
98. У цій справі позивач оскаржив рішення, яким ВККС, зокрема, затвердила результати виконання практичного завдання у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), що мало наслідком визнання його (позивача) таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційних адміністративних судах, та припинення його участі у зазначеному конкурсі.
Щодо структури, змісту та мотивів оскаржуваного рішення ВККС від 12 березня 2025 року № 49/зп-25
99. Відповідно до пункту 6.1 розділу 6 Положення № 185/зп-24 стадіями встановлення результатів іспиту є:
- затвердження кодованих результатів кожного етапу іспиту;
- затвердження декодованих результатів кожного етапу іспиту;
- затвердження загальних результатів іспиту.
100. Оскаржуваним рішенням від 12 березня 2025 року № 49/зп-25 Комісія, зокрема:
- затвердила декодовані результати практичного завдання, виконаного 24 та 25 лютого 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), зокрема ОСОБА_1 , який за результатами оцінювання першого судового рішення (код кандидата 0071448) отримав 47 балів, а за результатами другого (код кандидата 0016920) - 57,5 бала, що у сумі становить 104,5 бала;
- затвердила загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних адміністративних судів;
- відмовила в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнала такими, що не підтвердили здатності здійснювати правосуддя в апеляційних адміністративних судах, припинила участь у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах 101 кандидата на посади суддів, зокрема ОСОБА_1 .
101. Згідно з підпунктом 6.4.2 пункту 6.4 розділу 6 Положення № 185/зп-24 у рішенні про затвердження декодованих результатів етапу іспиту зазначаються: прізвище, ім`я, по батькові учасника; код учасника; бал учасника; результат етапу іспиту («успішно складено» або «не складено»).
102. Відповідні відомості містить додаток 1 до оскаржуваного рішення Комісії.
103. Підпункт 6.5.3 пункту 6.5 розділу 6 Положення № 185/зп-24 визначає, що у рішенні про затвердження загальних результатів іспиту зазначаються: прізвище, ім`я, по батькові учасника; статус учасника: «кандидат на посаду судді» або «суддя»; інформація про участь в етапі іспиту (щодо кожного етапу іспиту окремо): код учасника; бал учасника; результат етапу іспиту («успішно складено» або «не складено»); загальний результат іспиту («успішно складено» або «не складено»); примітка щодо поважності причин неявки на іспит (для кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого суду) заповнюється щодо учасників, які не з`явилися на один або більше його етапів: «визнано поважними» або «не визнано поважними»; дата затвердження результатів іспиту.
104. Зазначену інформацію містить додаток № 2 до оскаржуваного рішення Комісії.
105. За результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання судді ВККС ухвалює рішення щодо допуску судді до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання (частина десята статті 85 Закону № 1402-VIII).
106. З урахуванням приписів частини п`ятої статті 74 Закону № 1402-VIII, зміст якої наведено вище та стосується умов, за яких кандидат на посаду судді вважається таким, що склав кваліфікаційний іспит з вибраної спеціалізації, Комісія у додатках 3, 4 до оскаржуваного рішення навела інформацію щодо допуску учасників конкурсу до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання.
107. Оскаржуване рішення Комісії складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин, що відповідає нормам її Регламенту, затвердженого рішенням від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16.
108. Рішенням від 12 березня 2025 року № 49/зп-25 ВККС припинила участь позивача у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах, тобто зазначений акт є рішенням, ухваленим за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання.
109. Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване винятково з таких підстав:
1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
110. Позивач в позовній заяві не посилався на обставини, визначені пунктами 1-3 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII. Наявності таких обставин не встановила й Велика Палата Верховного Суду.
111. Умотивованим є рішення, в якому зазначені підстави, на яких воно ґрунтується.
112. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в оскаржуваному рішенні відповідно до чинного нормативного врегулювання процедури кваліфікаційного іспиту ВККС у належний спосіб навела підстави, на яких воно ґрунтується, послалася на відповідні правові норми й описала обставини, щодо яких вони (норми) застосовані.
113. Водночас позивач у своїх доводах акцентує увагу на порушеннях, які, на його думку, допустила Комісія безпосередньо під час перевірки його практичного завдання.
Щодо особливостей перевірки практичного завдання, складеного в межах процедури кваліфікаційного іспиту
Дискреція членів екзаменаційної комісії у визначення індивідуального бала
114. Проаналізувавши наведене вище нормативне врегулювання, Велика Палата Верховного Суду вкотре наголошує на змісті повноважень ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання, які є дискреційними.
115. Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року як дискреційне потрібно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, ухвалюючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
116. Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, у межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). У контексті діяльності ВККС це означає, що Комісія має повноваження самостійно визначати критерії оцінювання в межах установленого законом порядку та обирати спосіб реалізації процедур кваліфікаційного оцінювання з дотриманням правових норм.
117. Виконання практичного завдання як складова кваліфікаційного іспиту є етапом, на якому дискреційні повноваження Комісії в межах процедури кваліфікаційного оцінювання застосовуються чи не найбільш широко. На цій стадії учасник кваліфікаційного іспиту пропонує своє бачення ідеального судового рішення, яке він виконує відповідно до наданих Комісією відомостей та у створених нею умовах. Натомість ВККС повинна забезпечити рівність умов для всіх учасників та оцінити виконані учасниками кваліфікаційного іспиту роботи крізь призму напрацьованих нею критеріїв оцінки, дотримуючись правил та принципів проведення іспиту.
118. Верховний Суд (як Касаційний адміністративний суд, так і Велика Палата Верховного Суду) вже неодноразово давав оцінку діям ВККС у процедурах кваліфікаційного оцінювання на такій стадії кваліфікаційного іспиту, як виконання практичного завдання, та сформував усталений підхід до вирішення такої категорії спорів (зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 800/166/17, від 08 жовтня 2019 року у справі № 9901/49/19, від 19 листопада 2019 року у справі № 9901/90/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 9901/100/19, від 27 квітня 2023 року у справі № 9901/260/19).
119. Так, Верховний Суд наголошував на легітимній меті дій Комісії щодо з`ясування відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання, що здійснюється членами ВККС за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.
120. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зміст здійснюваних Комісією процедур на зазначеному етапі не зазнав істотних змін, а доводи скаржників і тоді здебільшого стосувалися обов`язковості фіксації/відображення міркувань/висновків членів Комісії, які проводили оцінювання практичного завдання.
121. Відхиляючи такі доводи, Верховний Суд констатував, що фіксацію/відображення у будь-якій формі (зокрема й в екзаменаційній відомості) міркувань/висновків членів Комісії, які проводили оцінювання практичного завдання, які до того ж встановлюють відповідність кандидата на посаду судді критеріям кваліфікаційного оцінювання за внутрішнім переконанням, щодо окремих показників/критеріїв, яким не відповідало виконане кандидатом завдання, не визначено приписами чинного законодавства, якими встановлено як порядок кваліфікаційного оцінювання, так і його методологію.
122. Водночас Комісія, відреагувавши на численні зауваження скаржників про відсутність методики оцінювання результатів іспиту, показників та критеріїв оцінки практичного завдання, затвердила своїм рішенням від 17 липня 2024 року Методичні вказівки № 228/зп-24.
123. Як пояснила ВККС, згадані вказівки є документом, який визначає підходи до оцінювання практичного завдання, виконаного кандидатами на посаду судді. Вони містять орієнтовні показники оцінювання, елементи практичного завдання, що підлягають оцінюванню, та можливу кількість балів, оцінювання відповідного елемента в загальній оцінці і покликані забезпечити певний стандартизований підхід членів екзаменаційної комісії до перевірки робіт та уніфікацію оцінювання, а також є певним орієнтиром для кандидатів (учасників іспиту) і допомогою під час підготовки до виконання практичного завдання з урахуванням можливості розуміти критерії розподілу балів.
124. Отже, процедуру кваліфікаційного оцінювання, зокрема і його перший етап - складання кваліфікаційного іспиту, можна розглядати як процес еволюційний, тобто такий, що розвивається відповідно до визначених завдань, обумовлених метою його проведення, реагуючи на виклики, які виникають у практичній діяльності Комісії.
125. Однак позивач наполягає на тому, що затвердження Методичних вказівок зобов`язує Комісію не лише їх дотримуватися, але й докладно документувати свої міркування/висновки щодо оцінки практичних завдань відповідно до шкали балів, визначеної згаданими вказівками.
126. Відображення ж поелементного оцінювання, на переконання позивача, відповідатиме вимозі вмотивованості негативного рішення ВККС стосовно нього та узгоджуватиметься з принципом належного врядування та застосування дискреції як виду правомірного рішення.
127. Тож Великій Палаті Верховного Суду потрібно надати відповідь на питання, чи змінився обсяг дискреції ВККС під час оцінювання виконаних учасниками кваліфікаційного іспиту практичних робіт у зв`язку із затвердженням Методичних вказівок.
128. Велика Палата Верховного Суду вважає, що затвердження Методичних вказівок загалом та концептуально не змінило правового врегулювання процедури кваліфікаційного іспиту і методики визначення його результатів та відповідно й обсягу дискреційних повноважень членів ВККС на цьому етапі. Наведені висновки Велика Палата Верховного Суду зробила з огляду на таке.
129. Насамперед Велика Палата Верховного Суду погоджується із зауваженнями позивача про неодмінність і важливість дотримання суб`єктом владних повноважень установлених ним правил у нормативних документах, що регулюють його діяльність. Проте з огляду на пояснену Комісією мету затвердження Методичних вказівок та невнесення відповідних змін до форми і змісту документів і рішень, які ВККС ухвалює у процедурі кваліфікаційного іспиту на стадії виконання практичного завдання, немає підстав вважати позицію Комісії про допоміжний характер згаданого документа неправильною чи нераціональною.
130. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що, здійснюючи зовнішній публічний нагляд за дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень, суд не повинен вдаватися до зміни обсягу дискреційних повноважень, бо це є предметом відповідного правового регулювання, а має проконтролювати, чи не є викладені у рішенні цього органу висновки щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів.
131. Надаючи оцінку доводам позивача про обов`язок ВККС відображати поелементне оцінювання (відповідно до шкали балів за Методичними вказівками) практичних робіт у негативних рішеннях щодо кандидатів, які не склали кваліфікаційний іспит, Велика Палата Верховного Суду враховує таке.
132. Як зазначено вище, методика оцінювання учасників іспиту регламентована розділом 5 Положення № 185/зп-24, а порядок оцінювання результатів виконання практичного завдання - пунктом 5.5 розділу 5 цього Положення.
133. Цей порядок включає: визначення суб`єктів оцінювання, діапазон, в якому члени екзаменаційної комісії виставляють індивідуальні оцінки (від 0 до 150), випадки, коли робота учасника оцінюється у 0 балів, алгоритм (механізм) обчислення остаточної оцінки учасника.
134. Тож результат оцінювання практичного завдання відбувається за бальною шкалою. Бал визначається за результатом оцінювання практичного завдання загалом, а не його окремих елементів. Під час визначення результатів цього етапу не встановлено іншої форми оцінювання.
135. Порядок оцінювання визначає суть перевірки практичного завдання, яка полягає у встановленні відповідності змісту виконаного учасником завдання показникам (методичним вказівкам) з оцінювання цього завдання.
136. Водночас визначений пунктом 5.5 розділу 5 Положення № 185/зп-24 порядок оцінювання не містить вимог щодо виставлення оцінки окремо за певні елементи практичного завдання.
137. Таких вимог не містить і Закон № 1402-VIII.
138. За таких обставин незазначення в оскаржуваному рішенні Комісії інформації про кількість балів, виставлених за кожен із визначених Методичними вказівками елементів оцінювання, не підтверджує порушення відповідачем порядку оцінювання учасників іспиту.
139. Також саме собою ненаведення в оскаржуваному рішенні ВККС оцінки за кожний елемент оцінювання не може підтверджувати те, що члени екзаменаційної комісії здійснили перевірку практичного завдання позивача без застосування чи без дотримання Методичних вказівок.
140. З огляду на їх назву та зміст, Методичні вказівки за правовою природою є інструктивним і керівним документом, адресованим передовсім членам екзаменаційної комісії, яким визначено алгоритм оцінювання та уніфіковано процес перевірки таких робіт.
141. Методичні вказівки складаються зі шкали оцінювання, визначають елементи практичного завдання, що підлягають оцінюванню, та показники оцінювання. Обов`язку та способу фіксації балів окремо за кожен елемент практичного завдання Методичні вказівки не містять.
142. Такі вказівки призначені як для членів екзаменаційних комісій, так і для кандидатів і слугують для них орієнтиром під час перевірки та виконання практичних завдань, для забезпечення єдиних стандартизованих для всіх учасників іспиту підходів у їх виконанні та оцінюванні.
143. Відповідно сама лише наявність затверджених Методичних вказівок не означає, що в оскаржуваному рішенні члени екзаменаційної комісії повинні були відтворити, крім остаточної оцінки практичного завдання, також і бали за кожний його елемент.
144. Це є цілком недоцільним також з огляду на те, що предметом оцінювання є практичне завдання загалом, а не його окремі елементи.
145. Нерозуміння позивачем критеріїв формування членами екзаменаційної комісії виставлених балів загалом є його суб`єктивним негативним ставленням до результату кваліфікаційного оцінювання та фактично є висловленням його особистих сумнівів щодо об`єктивності членів екзаменаційної комісії.
146. Подібні за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду навела у постановах від 20 листопада 2025 року у справі № 990/171/25, від 11 грудня 2025 року у справі № 990/221/25, від 18 грудня 2025 року у справі № 990/216/25, від 22 січня 2026 року у справі № 990/157/25, від 19 березня 2026 року у справі № 990/218/25.
147. Фактично позивач не погоджується з кількістю балів, виставлених за виконане практичне завдання, та наполягає, що складені ним проєкти судових рішень за формою та змістом відповідають вимогам процесуального закону.
148. Згідно з пунктом 2.9 Положення № 185/зп-24 практичне завдання виявляє рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні, а саме: уміння критично мислити та правильно оцінювати фактичні обставини справи; уміння мотивувати свою позицію; уміння застосовувати джерела права, що релевантні до спірних правовідносин; уміння вирішувати правову проблему; уміння лаконічно викладати свою позицію; уміння дотримуватись норм мовних засобів офіційно-ділового стилю.
149. З практичного погляду, наявність усіх елементів судового рішення автоматично не свідчить про його довершеність; не менш важливим є змістовне наповнення цих елементів і те, як ці елементи узгоджуються між собою та формують зміст законного та обґрунтованого судового рішення.
Анонімність кваліфікаційного іспиту як гарантія об`єктивності його результатів
150. До того ж висловлені суб`єктивні сумніви позивача не можна визнати обґрунтованими й з огляду на анонімний спосіб складання практичного завдання.
151. Не маючи інформації про те, чиє саме практичне завдання перевіряють, члени екзаменаційної комісії не можуть виявити суб`єктивне ставлення до того чи іншого учасника конкурсу. Натомість повторна перевірка практичного завдання конкретного конкурсанта фактично унеможливлює дотримання принципу анонімності.
152. Саме анонімність кваліфікаційного іспиту, що узгоджується із частиною третьою статті 74 Закону № 1402-VIII, є основною гарантією для його учасників щодо дотримання відповідачем загальних принципів проведення іспиту та забезпечення відповідно до пункту 1.6 Положення № 185/зп-24 об`єктивності, неупередженості, прозорості та рівності.
153. Згідно з паперовими формами електронних документів - екзаменаційних відомостей оцінювання практичного завдання, виконаного позивачем, кожний член екзаменаційної комісії виставив ОСОБА_1 індивідуальний бал за кожне модельне судове рішення, що підтверджується змістом екзаменаційних відомостей і відповідно підтверджує дотримання ВККС порядку оцінювання результатів виконання практичного завдання.
154. Посилання Комісії у скарзі на те, що немає істотних розбіжностей між індивідуальними балами, виставленими кожним членом екзаменаційної комісії за результатами перевірки практичного завдання ОСОБА_1 , та виставленими балами в межах загальної кількості балів (75), що визначена Методичними вказівками, також є додатковим аргументом [однак не може бути основним і не єдино достатнім], який свідчить на користь того, що члени ВККС діяли в межах своїх повноважень та що немає надмірного суб`єктивізму окремих членів.
Щодо доводів позивача, наведених у клопотанні від 13 січня 2026 року, та поданих із ним додаткових доказів
155. Як зазначено вище, ОСОБА_1 13 січня 2026 року подав до Великої Палати Верховного Суду клопотання про долучення доказів та додаткових пояснень, у якому, посилаючись на Звіт Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України та Стенограму її засідання від 21 жовтня 2025 року, наполягав на наявності порушень процедури перевірки виконаного ним практичного завдання, а також на тому, що внесення відповідачем змін до Положення № 185/зп-24 рішенням ВККС від 17 грудня 2025 року № 218/зп-25 додатково підтверджує неповноту попереднього нормативного врегулювання.
156. Позивач, зокрема, в обґрунтування своїх доводів зауважив, що оприлюднене ТСК ВРУ відео з наданими поясненнями ОСОБА_2 містить відомості щодо його участі в процесі перевірки та оцінювання робіт під час перебування на лікарняному (у стані тимчасової непрацездатності) з 03 до 11 березня 2025 року та у відпустці в період з 24 до 28 лютого 2025 року, що, на думку позивача, беззаперечно є підґрунтям для обґрунтованих сумнівів (не лише у нього як учасника конкурсу, але й у стороннього спостерігача, суддів, кандидатів та претендентів на посаду судді, юридичної спільноти та суспільства в цілому) в об`єктивності оцінок, виставлених ОСОБА_2 як членом екзаменаційної комісії, за наслідками здійснення/нездійснення безпосередньо ним як членом екзаменаційної комісії перевірки і оцінювання робіт.
157. Наведені доводи позивача не є підставою для задоволення його вимог, з огляду на таке.
158. Правовий статус тимчасових слідчих комісій і тимчасових спеціальних комісій ВРУ, їх повноваження та організаційні основи діяльності визначає Закон України від 19 грудня 2019 року № 400-ІХ «Про тимчасові слідчі комісії і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України» (далі - Закон № 400-ІХ).
159. Згідно з визначенням, наведеним у частині першій статті 1 цього Закону, тимчасова слідча комісія ВРУ (далі - слідча комісія) - колегіальний тимчасовий орган ВРУ, що утворюється з числа народних депутатів України, завданням якого є здійснення парламентського контролю шляхом проведення розслідування з питань, що становлять суспільний інтерес.
160. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Закону № 400-ІХ слідчі комісії і спеціальні комісії підзвітні ВРУ. Слідча комісія у визначений ВРУ термін, але не пізніш як через шість місяців з дня її утворення, подає ВРУ письмовий звіт про виконану роботу, а також підготовлені нею пропозиції щодо проєктів актів ВРУ, висновки, пропозиції та інші матеріали, які надаються народним депутатам України для ознайомлення.
161. Підставами для утворення слідчої комісії можуть бути повідомлення про порушення Конституції України, законів України органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими, службовими особами, керівниками (або посадовими особами, які виконують їх обов`язки) підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, громадських об`єднань, що становлять суспільний інтерес, у тому числі: 1) повідомлення про обставини, які загрожують суверенітету, територіальній цілісності України або її економічним, науково-технічним, національно-культурним, соціальним інтересам, охороні довкілля; 2) повідомлення про масове порушення прав, свобод і законних інтересів громадян, їх об`єднань або зловживання владою посадовими, службовими особами, що завдало істотної шкоди суспільним інтересам (частина друга статті 4 Закону № 400-ІХ).
162. Слідча комісія не може утворюватися з питань: 1) здійснення правосуддя судом; 2) встановлення наявності чи відсутності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення; 3) яке є предметом діяльності утвореної Верховною Радою України іншої слідчої комісії (частина четверта статті 4 Закону № 400-ІХ).
163. З урахуванням викладеного Велика Палата Верховного Суду виснувала, що відомості, які стали предметом розгляду ТСК ВРУ, за своєю правовою природою мають інформаційно-контрольний характер та не підміняють собою судове встановлення фактів у конкретній адміністративній справі. Сам факт проведення такого засідання або обговорення на ньому окремих аспектів організації конкурсу не свідчить про незаконність дій членів ВККС, відсутність у них повноважень чи недійсність результатів перевірки практичного завдання.
164. Самий лише факт перевірки і оцінки практичного завдання членом екзаменаційної комісії в неробочі дні (святкові, вихідні, дні відпустки тощо) не підтверджує необ`єктивність такої перевірки (оцінювання) та не тягне за собою негативних наслідків. Установлення обставин, на які посилається позивач (зокрема щодо способу передавання робіт члену екзаменаційної комісії, ймовірних порушень у роботі інформаційно-телекомунікаційної системи), виходить за межі предмета доказування у цій адміністративній справі.
165. Щодо доводів позивача про значення внесення ВККС рішенням від 17 грудня 2025 року № 218/зп-25 змін до підпунктів 5.5.6 та 5.5.8 пункту 5.5 розділу 5 Положення № 185/зп-24, які запровадили виставлення оцінок за кожен передбачений Методичними вказівками елемент практичного завдання, Велика Палата Верховного Суду зауважила таке.
166. Відповідно до загальних принципів дії правових норм у часі акти органів державної влади, що регулюють публічно-правові відносини, не мають зворотної дії в часі. Зміни, внесені до Положення № 185/зп-24 рішенням ВККС від 17 грудня 2025 року № 218/зп-25, набрали чинності з дати їх ухвалення та підлягають застосуванню до тих процедур кваліфікаційного оцінювання, які проводяться після набрання ними чинності. Натомість оцінювання виконаного позивачем практичного завдання здійснювалося у лютому-березні 2025 року, тобто за правилами, чинними на той час.
167. Самий лише факт удосконалення відповідачем нормативного врегулювання процедури кваліфікаційного оцінювання шляхом запровадження більш деталізованого порядку відображення результатів оцінювання за окремими елементами не підтверджує незаконність попереднього регулювання чи неправомірність рішень, ухвалених на його підставі. Процедура кваліфікаційного оцінювання за своєю природою еволюційно розвивається, та Комісія у відповідний спосіб реагує на виклики, що постають у її практичній діяльності. Відповідне вдосконалення нормативного регулювання спрямоване на майбутнє і не може ретроактивно впливати на правомірність рішень, ухвалених у межах попереднього нормативного регулювання, яке не суперечило вимогам Закону № 1402-VIII.
168. За таких обставин Велика Палата Верховного Суду долучила подані позивачем разом із клопотанням від 13 січня 2026 року документи до матеріалів справи, проте відхилила наведені у цьому клопотанні доводи як такі, що не спростовують висновків, викладених у цій постанові, та не є підставою для скасування оскаржуваних рішень ВККС.
Загальні висновки щодо вирішення спору по суті
169. У контексті наведених вище доводів позивача Велика Палата Верховного Суду підсумовує:
- результат оцінювання практичного завдання визначається за бальною шкалою від 0 до 150 (позивач складав практичне завдання типу 2, тому шкала оцінювання за кожним завданням складала від 0 до 75 балів);
- нормативне врегулювання процедури кваліфікаційного іспиту не запровадило обов`язку для Комісії з відображення у підсумковому на цьому етапі кваліфікаційного оцінювання рішенні поелементного оцінювання практичного завдання відповідно до шкали балів, визначеної у Методичних 
вказівках;
- Методичні вказівки за своїм змістом теж визначають сукупність (шкалу) балів, які можна отримати за виконання практичного завдання, визначення цих балів, як і загального бала за складання практичного завдання, відбувається за внутрішнім переконанням членів екзаменаційної комісії, в межах їх дискреційних повноважень. Відображення цих балів у рішенні Комісії саме собою не вплине на вмотивованість цього рішення.
170. Також Велика Палата Верховного Суду вважає суперечливою позицію позивача, який, з одного боку, стверджує про брак чітких критеріїв оцінювання практичного завдання та непередбачуваність механізмів, а з іншого - про недотримання Комісією затверджених правил, зокрема Положення № 185/зп-24 та Методичних вказівок, через невідображення поелементного оцінювання його робіт.
171. Умови конкурсу були публічно оголошені та відомі позивачу станом на момент, коли він погодився брати участь у ньому, та не зазнали сутнісних змін протягом часу його проведення. Такі правила мали універсальний характер і були застосовні до всіх учасників конкурсу. Позивач не довів, що стосовно нього мали місце порушення принципів рівності та недискримінації.
172. Навіть більше, ВККС визначила перелік осіб, допущених до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», тому задоволення позову ОСОБА_1 , з урахуванням того, що оскаржуване рішення Комісії стосовно нього не має ознак очевидної свавільності та протиправності, призведе до порушення прав усіх цих осіб - переможців відповідного етапу конкурсної процедури.
173. Відповідно за обставинами справи, що переглядається, суб`єктивні сумніви позивача, обґрунтованість яких він не довів, не можуть превалювати над публічно проголошеними принципами проведення кваліфікаційного іспиту для кандидатів на посади суддів.
174. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що прагнення до вдосконалення конкурсної процедури повинне втілюватися в порядку внесення змін до існуючого правого врегулювання. Суд же має реагувати на недотримання встановленого порядку, що призвело до порушення права учасника конкурсу, до того ж порушення реального.
175. Щодо необхідності наведення всебічного обґрунтування процесу оцінювання практичного завдання, то це об`єктивно недоцільно було б робити у рішенні, що оскаржує позивач та яке стосується затвердження результатів кваліфікаційного іспиту щодо всіх осіб, які його складали, а потребувало б ухвалення персональних (індивідуальних) рішень щодо кожного окремого кандидата незалежно від того, був результат негативний чи позитивний. Наведеного позивач не міг не розуміти, як і того, що процедура кваліфікаційного оцінювання не встановлює такого типу рішень. Натомість започаткування такого підходу істотно змінило б строки, потрібні для проведення відповідних конкурсних (але не виключно) процедур, та насамперед потребувало б відповідних змін до нормативно-правового регулювання процедури кваліфікаційного оцінювання.
176. Водночас Велика Палата Верховного Суду зауважує, що вона не надає оцінки доцільності відповідних змін до нормативно-правового врегулювання процедури кваліфікаційного оцінювання, зокрема й щодо відображення балів поелементного оцінювання практичного завдання, позаяк не є суб`єктом, до компетенції якого належить упорядкування такої процедури. Натомість у межах апеляційного розгляду Велика Палата Верховного Суду дала відповідь на питання, чи вплинуло незазначення такої інформації [відповідно до чинного нормативно-правового врегулювання процедури кваліфікаційного оцінювання, зокрема і стадії кваліфікаційного іспиту] на права позивача як учасника цієї процедури, і відповідь на це питання є негативною.
177. Відповідно, сукупно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, з дотриманням принципів обґрунтованості, пропорційності та законності.
178. В обсязі встановлених у цій справі обставин з огляду на пред`явлений позов та відповідне правове регулювання спірних правовідносин Велика Палата Верховного Суду виснує, що рішення Комісії від 12 березня 2025 року № 49/зп-25 у частині, що стосується позивача, не є свавільним, відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтею 2 КАС України.
179. Подібні за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду навела у постановах від 20 листопада 2025 року у справі № 990/171/25, від 11 грудня 2025 року у справі № 990/221/25, від 18 грудня 2025 року у справі № 990/216/25, від 22 січня 2026 року у справі № 990/157/25, від 19 березня 2026 року у справі № 990/218/25, від 26 березня 2026 року у справах № 990/226/25 і № 990/219/25, від 01 квітня 2026 року у справі № 990/228/25, від 02 квітня 2026 року у справах № 990/165/25 і № 990/214/25, від 08 квітня 2026 року у справах № 990/166/25 і № 990/153/25.
Щодо визначеного позивачем способу захисту права, яке він вважав порушеним
180. Велика Палата Верховного Суду в оцінці предмета й підстав позову ОСОБА_1 зауважує, що вимога позивача «зобов`язати ВККС визнати ОСОБА_1 таким, що успішно склав іспит з виконання практичного завдання з мінімальною кількістю балів та допустити як кандидата на посади суддів апеляційних адміністративних судів, який успішно склав кваліфікаційний іспит, до другого етапу кваліфікаційного оцінювання» є протиправним способом успішного подолання цього етапу конкурсу шляхом ухвалення судового рішення про те, що його поновлено у конкурсі з отриманням балів на рівні не менше прохідного бала - 56,25 за одне практичне завдання.
181. Суд як орган правосуддя не може під час розгляду спору щодо реалізації дискреційних повноважень адміністративного органу заміщати собою цей орган та зобов`язувати такий орган здійснювати обов`язки, не визначені приписами чинного законодавства.
182. У рішенні у справі «Вучкович та інші проти Сербії» ЄСПЛ зазначив, щоб бути ефективним, засіб правового захисту має бути спроможним безпосередньо виправити оскаржуваний стан справ і має пропонувати розумні перспективи успіху.
183. Тож вимога «зобов`язати ВККС визнати ОСОБА_1 таким, що успішно склав іспит з виконання практичного завдання з мінімальною кількістю балів та допустити як кандидата на посади суддів апеляційних адміністративних судів, який успішно склав кваліфікаційний іспит, до другого етапу кваліфікаційного оцінювання» суперечить закону, унеможливлює метод об`єктивного критерію оцінки такої роботи, оскільки не буде дотримано обов`язкової умови анонімності роботи учасника. Це своєю чергою призведе до порушення прав інших учасників конкурсу та матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на невстановлення порушення відповідачем процедури проведення конкурсу та ухвалення оскаржуваного рішення з дотриманням пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII.
184. Подібні за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду навела у постановах від 20 листопада 2025 року у справі № 990/171/25, від 11 грудня2025 року у справі № 990/221/25, від 18 грудня 2025 року у справі № 990/216/25, від 22 січня 2026 року у справі № 990/157/25, від 19 березня 2026 року у справі № 990/218/25, від 26 березня 2026 року у справах № 990/226/25 і № 990/219/25, від 01 квітня 2026 року у справі № 990/228/25, від 02 квітня 2026 року у справі № 990/165/25, від 08 квітня 2026 року у справі № 990/153/25.
185. До того ж Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що рішення Комісії від 12 березня 2025 року № 49/зп-25 у частині, що стосується позивача, відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтею 2 КАС України, та не встановила розумних і справедливих підстав для визнання його протиправним і скасування. З огляду на викладене похідна вимога щодо зобов`язання Комісії визнати ОСОБА_1 таким, що успішно склав іспит з виконання практичного завдання з мінімальною кількістю балів та допустити як кандидата на посади суддів апеляційних адміністративних судів, який успішно склав кваліфікаційний іспит, до другого етапу кваліфікаційного оцінювання не підлягає задоволенню як така, що залежить від результату вирішення основної вимоги про скасування оскаржуваного рішення ВККС.
186. Наведеного суд першої інстанції не врахував, у зв`язку із чим зробив помилковий висновок про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Щодо інших вимог позивача
187.  ОСОБА_1 , крім оскарження рішення ВККС від 12 березня 2025 року № 49/зп-25 у частині, що стосується нього, також просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 12 березня 2025 року № 48/зп-25 про затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного 24 та 25 лютого 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), в частині, що стосується його;
- зобов`язати ВККС визнати ОСОБА_1 таким, що успішно склав іспит з виконання практичного завдання з мінімальною кількістю балів та допустити як кандидата на посади суддів апеляційних адміністративних судів, який успішно склав кваліфікаційний іспит, до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами).
188. Рішенням від 17 червня 2025 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду позов задовольнив частково:
- визнав протиправним і скасував рішення ВККС від 12 березня 2025 року № 48/зп-25 в частині затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного ОСОБА_1 ;
- визнав протиправними та скасував пункти 1, 2, 4 рішення ВККС від 12 березня 2025 року № 49/зп-25 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- зобов`язав ВККС поновити участь ОСОБА_1 в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах з етапу виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
189. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що, зобов`язуючи провести повторне оцінювання виконаних ОСОБА_1 практичних завдань з урахуванням висновків суду, суд першої інстанції не врахував нормативного врегулювання процедури кваліфікаційного оцінювання та принципів кваліфікаційного іспиту, затвердженого порядку визначення результатів виконаного практичного завдання та установленої Комісією форми їх оприлюднення.
190. Суд першої інстанції не зважив на те, що повторна перевірка практичного завдання окремого учасника конкурсу - в умовах деперсоніфікації за відмінними від заздалегідь визначених для всіх правилами - знівелює таку особливість кваліфікаційного іспиту, як його анонімність, і такі принципи, як неупередженість (у будь-якому разі з`явиться фактор обізнаності щодо авторства відповідної роботи) та насамперед рівність умов учасників іспиту, які, своєю чергою, мали законні очікування на застосування єдиного підходу до оцінювання практичних завдань.
191. Отже, такий застосований судом першої інстанції спосіб захисту, як «зобов`язати ВККС поновити участь ОСОБА_1 в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах з етапу виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду», не лише не встановлений законом, а й навпаки - суперечить йому та є непропорційним, оскільки йде всупереч таким основним принципам кваліфікаційного іспиту, як його безумовна анонімність та рівність учасників.
192. До того ж Велика Палата Верховного Суду повторює, що в ситуації, коли основна заявлена позовна вимога є безпідставною, то й похідні від неї вимоги не підлягають задоволенню, оскільки право на ефективний судовий захист виникає винятково в разі, коли суд установить, що мало місце реальне порушення прав, свобод та інтересів особи з боку суб`єкта владних повноважень.
193. Подібні за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду навела у постановах від 20 листопада 2025 року у справі № 990/171/25, від 11 грудня 2025 року у справі № 990/221/25, від 18 грудня 2025 року у справі № 990/216/25, від 22 січня 2026 року у справі № 990/157/25, від 19 березня 2026 року у справі № 990/218/25, від 26 березня 2026 року у справах № 990/226/25 і № 990/219/25, від 01 квітня 2026 року у справі № 990/228/25, від 02 квітня 2026 року у справах № 990/165/25 і № 990/214/25, від 08 квітня 2026 року у справах № 990/166/25 і № 990/153/25.
194. Такого реального порушення прав позивача Велика Палата Верховного Суду у цій справі не встановила, що є підставою для відмови в позові повністю.
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
195. Велика Палата вважає, що оскаржуване рішення ВККС відповідає вимогам пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII щодо вмотивованості, ухвалене на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, а також відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності, визначеним статтею 2 КАС України, тому підстав для його скасування немає.
196. Натомість суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, якими врегульовано процедуру кваліфікаційного оцінювання, та порушив норми процесуального права, визначивши спосіб захисту, який не відповідає закону, і відповідно дійшов помилкових висновків про часткове задоволення позову, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду за результатами його апеляційного перегляду та ухвалення нового рішення - про відмову в задоволенні позову.
197. Згідно із частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
198. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
199. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
200. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 317 КАС України).
201. Оскільки наведені в апеляційній скарзі ВККС доводи спростовують викладені в рішенні суду першої інстанції висновки, то апеляційна скарга Комісії підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нової постанови - про відмову в задоволенні позову.
202. Натомість апеляційну скаргу ОСОБА_1 потрібно залишити без задоволення.
Висновки щодо розподілу судових витрат
203. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
204. Проте згідно із частиною другою статті 139 цього Кодексу у разі задоволення позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
205. Оскільки Велика Палата Верховного Судузадовольнила апеляційну скаргу Комісії, яка понесла судові витрати винятково у виді судового збору за подання скарги, то сплачений нею судовий збір не підлягає стягненню з фізичної особи на користь суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 317, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України задовольнити.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 червня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. О. Погрібний

Суддя-доповідачка Т. Г. Стрелець

Судді: О. О. Банасько М. В. Мазур

О. В. Білоконь Н. М. Мартинюк

О. Л. Булейко Н. С. Стефанів

І. А. Воробйова О. В. Ступак

О. А. Губська І. В. Ткач

А. А. Ємець О. С. Ткачук

Л. Ю. Кишакевич В. Ю. Уркевич

В. В. Король 

Постанову оформив суддя Погрібний С. О. в порядку частини третьої статті 321 КАС України.