Справа № 752/25504/24 
Провадження №: 1-кп/752/1391/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року м. Київ 
Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024105010001099 від 07 жовтня 2024 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, з середньою освітою, офіційно працевлаштованого, який має на утриманні малолітню дитину, перебуває в цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року за ст. 390-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, зі звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з іспитовим строком, тривалістю 1 рік,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого  ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого  ОСОБА_8 ,
У С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
У ОСОБА_3 06.10.2024, близько 20 години 30 хвилин, поблизу супермаркету «Велмарт» за адресою: м. Київ вул. Васильківська, 8, під час словесного конфлікту, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виник кримінально-протиправний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій і відповідні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з метою завдання тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 перебуваючи за вказаною адресою, у зазначений вище час, завдав ОСОБА_8 два удари лівою рукою стиснутою у кулак в ділянку голови. Внаслідок спричинених ударів потерпілий втратив рівновагу і впав на землю. 
У результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани у зовнішнього краю правої надбрівної дуги, на спинці носа на фоні синця, в правій підборідочній ділянці, синці на повіках правого ока, на спинці носа в верхній та середній третині, на правій щоці, в проекції підборіддя справа та крововилив на слизовій оболонці нижньої губи відповідно 1-3 зубам нижньої щелепи справа, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисному нанесенні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив суду, що в той день перебував удома, потерпілого вперше побачив у судовому засіданні. Також зазначив, що восени 2024 року, більш точної дати вже не пам`ятає, після повернення з роботи його цивільна дружина повідомила, що до них приходив дільничний, виламував двері, залишив візитівку та сказав щоб обвинувачений з`явився до поліції. Коли він пішов до поліції, його змусили підписати документи, погрожували, а оскільки він був на іспитовому - все підписав. Захисник був, але неналежно виконував свої обов`язки. Пояснив, що зі скаргами на дії працівників поліції не звертався. 
Суд критично ставиться до показань обвинуваченого, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілого та іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами. 
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що 06.10.2024 ввечері зайшов у магазин Велмарт за цигарками, після чого поруч з магазином присів на лавку, навпроти сиділи незнайомі йому чоловіки, хвилин через 10 вони до нього підійшли й один з них сказав: «ти що мент, чого за нами спостерігаєш», в подальшому один з цих чоловіків, у якому він впізнає ОСОБА_3 , наніс йому тілесні ушкодження, вдарив два рази в обличчя, перебив ніс, розбив брів, потерпілий впав, був весь у крові, охорона магазину Велмарт викликала швидку допомогу. 
Показання ОСОБА_8 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву й повністю підтверджуються іншими безпосередньо дослідженими судом доказами у своїй сукупності.
Так, під час судового провадження було досліджено та ретельно перевірено надані стороною обвинувачення письмові докази, зібрані в ході дізнання, а також інші документи, зафіксовані у відповідній процесуальній формі, що слугували підставою для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань з подальшим проведенням дізнання та здійснення окремих слідчих дій у даному кримінальному провадженні.
Згідно з письмовою заявою, складеною в присутності захисника ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та, будучи ознайомленим з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за його відсутності.
Відповідно до фабули витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні, до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява ОСОБА_8 про те, що за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 8, наглядно знайомий на ім`я ОСОБА_10 наніс тілесні ушкодження заявнику у вигляді ЗЧМТ та забійних ран обличчя. 
Згідно з рапортом оперативного чергового Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, 06.10.2024 о 21:59 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 06.10.2024 о 21:58 за адресою: Голосіївський район м. Києва, вул. Васильківська, 8, диспетчер 103 - побили чоловіка біля магазину Велмарту, повідомляє охоронець.
Відповідно до заяви ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення, 06.10.2024 близько 20:30 за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 8, невстановлені особи підійшли та нанесли йому тілесні ушкодження. 
Також, згідно з даними, відображеними у протоколі проведення слідчого експерименту від 07.10.2024, слідчим експериментом встановлено, що 06.10.2024 приблизно о 21:15, ОСОБА_8 перебував за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 8, відпочивав, в цей час до нього підійшла особа чоловічої статі та почала з ним розмову, в подальшому до нього підійшло ще дві особи чоловічої статі, одна з яких нанесла ОСОБА_8 удар в зону скроні та правого ока в результаті чого останній втратив свідомість.
Відповідно до висновку експерта № 042/1-311-2024, під час первинно відомого звернення ОСОБА_8 по медичну допомогу 06.10.2024 з урахуванням даних його судово-медичного огляду (07.10.2024) у останнього були виявлені наступні тілесні ушкодження: 
а) забійні рани - у зовнішнього краю правої надбрівної дуги, на спинці носа на фоні синця, в правій підборідочній ділянці;
6) синці - на повіках правого ока, на спинці носа в верхній та середній третині, на правій щоці, в проекції підборіддя справа;
в) крововилив - на слизовій оболонці нижньої губи відповідно 1-3 зубам нижньої щелепи справа.
Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від травмуючої дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну та обставинам, вказаним у описовій частині даної Постанови, тобто 06.10.2024, та не супроводжувались небезпечними для життя явищами.
Відновлення анатомічної цілісності та функції травмованих ділянок по місцю утворення ран будь-якої етіології спостерігається у строк понад 6 але менш ніж 21 добу, тобто, власно цей строк відображає тривалість розладу здоров`я, як судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. За таких обставин, є підстави стверджувати, що кожне з вищевказаних у п. а) даних Підсумків тілесне ушкодження, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що СПРИЧИНИЛО короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно п. п. 4.6. та 2.3.3. «Правил».
Кожне з виявлених тілесних ушкоджень, вказаних у п. п. б), в) даних Підсумків, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно п. п. 2.3.5. та 4.6. «Правил», так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення саден, синців, у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров?я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. 
З урахуванням відсутності даних інструментальних методів досліджень (рентгенограми черепа/кісток носа) на цьому етапі немає можливості піддати судово-медичній оцінці діагноз «перелом кісток носа», відповідно п. п. 4.13.1, 4.13.3 та п. 4.13.4 «Правил».
Враховуючи характер та локалізацію, виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, дані протоколу його допиту в якості потерпілого від 07.10.2024 та дані, проведення слідчого експерименту за його участю від 07.1-.2024, можна заключити, що виявлені у нього тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах та у спосіб, на які він вказує, що не суперечить об`єктивним судово-медичним даним.
Згідно з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 листопада 2024 року, потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що зможе впізнати особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження за характерними рисами обличчя та вказав на особу під номером 4 (чотири), на якій зображений ОСОБА_3 . 
Суд зауважує, що технічна помилка в довідці дізнавача ВД Голосіївського УП ГУНП у м. Києві у прізвищі не є істотним порушенням та не може спростовувати той факт, що потерпілий за фотознімком впізнав саме обвинуваченого ОСОБА_3 , більш того, в даній довідці повністю співпадають як ім`я та по-батькові, так і дата народження обвинуваченого, з огляду на що суд не може погодитись зі стороною захисту у тому, що даний доказ є неналежним. 
В ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що як під час дізнання, так і зараз, впізнає обвинуваченого ОСОБА_3 як особу, що нанесла йому тілесні ушкодження. 
Водночас, суд враховує позицію захисника ОСОБА_7 щодо того, що з даних протоколу огляду предметів (документів) від 26.11.2024, а саме відеозапису з камери відеоспостереження, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 8, через низьку якість зображення неможливо встановити, хто саме завдав тілесні ушкодження потерпілому, однак даний відеозапис підтверджує саму подію кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд дійшов висновку про те, що надані докази є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та спроможність на їх підставі вирішувати питання щодо обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість чи неможливість використання інших доказів.
Надані стороною обвинувачення докази також є допустимим, що було ретельно перевірено судом.
При вирішенні питання доведеності винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ураховує правові позиції Верховного Суду, викладені справах № 712/13361/15, № 688/788/15к.
Зокрема, рішення суду має відповідати стандарту доведення винуватості - поза розумним сумнівом, який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
При цьому, поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Ураховуючи наведене, дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 і необхідності притягнення його до кримінальної відповідальності.
З огляду на зазначене, суд визнає доведеним, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисно наніс легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_8 .

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, які відповідно до статей 66, 67 КК України пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
Суд зауважує, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.
На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.
Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.
Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення.
Отже, за змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст. 125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, - карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк, тобто відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд виходить із характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення і обставин, що безпосередньо пов`язані із його вчиненням, та характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, а також враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на шлях виправлення не став та скоїв нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має середню освіту, офіційно працевлаштований, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, відсутність обставин що пом`якшують чи обтяжують покарання, а тому, на переконання суду, необхідним для виправлення та запобіганню вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання у межах санкції інкримінованої статті, а саме, у виді обмеження волі у розмірі, наближеному до мінімального.
Таке покарання, на переконання суду, має бути справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попереджати вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідати його меті, гуманності, справедливості і не потягнути за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Також при призначенні покарання суд враховує, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року за ст. 390-1 КК України ОСОБА_3 засуджено до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, зі звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з іспитовим строком, тривалістю 1 рік, а тому, покарання призначається із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні. 
З огляду на зазначене, керуючись ст.ст. 100, 128, 368-370, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд 

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року, та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць.
Початок строку відбування покарання обчислювати з дня прибуття і постановки ОСОБА_3 на облік в установі виконання покарань.
Речові докази: диск з відеозаписом обставин події кримінального правопорушення - залишити зберігати в матеріалах даного кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Строк апеляційного оскарження для осіб, які не були під час оголошення вироку обчислюється з дня отримання ними його копії.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України, а особам, які не були присутніми під час його проголошення - направити не пізніше наступного дня.

Суддя          ОСОБА_1