05.06.2026 
Справа № 331/4494/24
Провадження № 2/331/155/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року м. Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого – судді Антоненко М.В.
за участю секретаря – Волотко М.П.

розглянувши в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Бердянського районного нотаріального округу у Запорізькій області Пузанова Наталія Анатоліївна, Виконавчий комітет Бердянської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування реєстраційної дії, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2024 р. адвокат Озюменко Р.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в якій просить суд:
- скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, померлого ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків видане Приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області, ОСОБА_4 від 22.07.2021р. та зареєстровано в реєстрі за номером 445. 
- скасувати реєстраційну дію 1000099107001700456 від 28.07.2021 року об 08:57:47 із внесення змін про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера). Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи. 
- визнати право власності за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 на 100% частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» код ЄДРПОУ 30611819.
26.07.2024 суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя винесено ухвалу про відмову у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Бердянського районного нотаріального округу у Запорізькій області Пузанова Наталія Анатоліївна, Виконавчий комітет Бердянської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
18.02.2025 Запорізьким апеляційним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2024 року у цій справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.
01.05.2025 суддею Олександрівського районного суду міста Запоріжжя винесено ухвалу, згідно з якою відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Бердянського районного нотаріального округу у Запорізькій області Пузанова Наталія Анатоліївна, Виконавчий комітет Бердянської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
24.09.2025 адвокат Озюменко Роман Юрійович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову. 
05.10.2025 відповідачем ОСОБА_2 подано заперечення на заяву на зміну предмета позову у справі.
Ухвалою суду від 10.11.2025, заяву адвоката Озюменко Р.Ю., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову, задоволено. Прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову в наступній редакції:
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, померлого ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 видане Приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області, ОСОБА_4 від 22.07.2021р. та зареєстровано в реєстрі за номером 445.
Скасувати реєстраційну дію 1000099107001700456 від 28.07.2021 року об 08:57:47 із внесення змін про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера). Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи.
Визнати право власності за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 на 100% частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» код ЄДРПОУ 30611819.
Як слід зі змісту пред`явлених вимог, підставою позову є невиконання засновником ОСОБА_3 свого обов`язку щодо внесення вкладу в статутний капітал Товариства. в сумі 55 307,94 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч триста сім грн. 94 коп.)
22.07.2021 року приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу у Запорізькій області Пузановою Н.А. без перевірки факту сплати ОСОБА_3 за життя частки статутного капіталу Товариства, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом померлого ОСОБА_3 за яким до складу спадщини увійшло право на 50% (п`ятдесят відсотків) статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» місцезнаходження: село Осипенко, Бердянський район, Запорізька обл., вул. Маріупольське шосе, будинок 74, код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 30611819, дата державної реєстрації 06.10.1999 р., дата запису 30.09.2005 року, номер запису 10791200000000171), що дорівнює сумі 55 307 (п`ятдесят п`ять тисяч триста сім грн.), 94 коп. 
В подальшому ОСОБА_2 – відповідач по справі, звернувся до державного реєстратора, який/ка здійснила реєстраційну дію 1000099107001700456 від 28.07.2021 року об 08:57:47 із внесення змін про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера). Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи. А саме: вніс відомості про ОСОБА_2 як засновника ТОВ «Агро-Юні», та як кінцевого бенефіціарного власника. 
Таким чином, ОСОБА_2 без законних підстав заволодів 50% частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні». Вказане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом є незаконним в наслідок чого воно повинно бути визнано недійсним, а 50 % частки статутного капіталу ТОВ «Агро-Юні» повинна бути витребувана з незаконного володіння у ОСОБА_2 . 
23.11.2025 до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 , в якому він просить в задоволені позову (з урахуванням поданої позивачем заяви про зміну предмета позову) відмовити повністю. 
У відзиві ОСОБА_2 посилається на те, що позивачем не зазначено, яке конкретно право чи інтерес були порушені, невизнані або оспорені відповідачем у спірних правовідносинах, якою саме нормою чинного законодавства України передбачено відповідне право чи такий інтерес, за захистом якого останній звернувся до суду. Саме по собі звернення до суду із позовом до відповідача не спрямоване на захист будь-яких прав чи законних інтересів позивача, відтак є безпідставним та необґрунтованим. 
Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину в доктрині кваліфікується як спосіб оформлення права на спадщину і є документом, що підтверджує права на спадщину. Видача свідоцтва можлива лише при сукупності юридичних факт, зокрема: відкриття спадщини, виникнення права на спадкування і його здійснення (прийняття спадщини). 
ОП КЦС звернула увагу, що свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. Постанова ВС від 05 вересня 2022 року по справі № 385/321/20. Слід підкреслити, що ЦК України не містить таких конструкцій як «скасування свідоцтва про право на спадщину» чи «визнання недійсним дублікату свідоцтва про право на спадщину». Касаційний суд зазначив, що: 1. у цивільному законодавстві не передбачено можливості скасування свідоцтва про право на спадщину за позовом заінтересованої особи в судовому порядку (Постанова ВС від 26 січня 2022 року по справі № 243/2499/20); 2. у цивільному законодавстві не передбачено можливості визнання недійсним дублікату свідоцтва про право на спадщину за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. 
В ЦК України закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (Постанова ВС від 20 грудня 2023 року по справі № 395/838/20). Отже, позивач штучно намагається шляхом зміни предмету позову заявити нові позовні вимоги задля уникнення несприятливих для себе наслідків і тим самим намагається ввести суд в оману щодо дійсних своїх намірів та заявлених вимог, що свідчить про неможливість прийняття до розгляду судом відповідної заяви позивача про зміну предмета позову. 
Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (стаття 1301 ЦК України). Згідно частин першої та другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Законодавець прямо у статті 1301 ЦК України передбачив, що підставою недійсності свідоцтва про право на спадщину є відсутність права на спадкування в особи, якій видано свідоцтво. Це відбувається, зокрема, якщо відсутні юридичні факти, які зумовлювали спадкування (немає родинних, сімейних, квазіродинних або ж відносин із утримання спадкодавця чи існує нікчемність заповіту) або ж особа, усувається від спадкування. 
КЦС зазначив, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо (Постанова ВС від 14 листопада 2018 року по справі № 2-1316/2227/11). Жодної з наведених вище підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину позивачем не наведено і не могло бути наведено через відсутність його порушених прав, що свідчить про штучність поданого позову і подальшої заяви про зміну його предмету, а, відповідно, і не можливість її прийняття та розгляду. 
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010). 
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). 
Саме по собі звернення до суду із позовом до відповідача не спрямоване на захист будь-яких прав чи законних інтересів позивача, відтак є безпідставним та необґрунтованим. Наведені вище факти та обставини свідчать, що спір у цій справі апріорі не міг існувати через відсутність статусу спадкоємця у позивача і відсутність (навіть теоретичну) можливого порушення його прав у спадкових правовідносинах, учасником яких позивач не є і не може бути. 
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип доброї совісті не може бути обмежений певною сферою. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин. Автономія волі та приватний інтерес є «підвалинами» сучасного приватного права. Завдання приватного права полягає у «напрацюванні» таких правил, які максимальною мірою забезпечують автономію волі та реалізацію приватного інтересу кожної особи, без порушення прав і інтересів інших осіб. Доктрина заборони суперечливої поведінки має римське походження. 
Генезис venire contra factum proprium nemini licet пов`язаний з римським правом, але джерела дають можливість пов`язати її походження з правовою наукою пізнього середньовіччя. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), є проявом принципу доброї совісті та базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права (DCFR) вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Касаційний суд зауважив, що: 1. якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. 
Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права. 2. проявом доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) є те, що якщо особа, яка має суб`єктивне право (наприклад, право власності, право на частку в спільній власності), добровільно висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що відмовляється від належного їй майнового права, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити суб`єктивне право суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права. У випадку, якщо особа добровільно відмовилася від видачі свідоцтва про права на частку в праві спільної сумісної власності, а у подальшому змінила своє рішення та звертається із заявою про видачу такого свідоцтва та про оспорення свідоцтва про право на спадщину, в яке включено таке майно, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити суб`єктивне право суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права. Аналогічних за своєю суттю правових позицій дотримується і Верховний Суд в своїх постановах від 07 жовтня 2020 року по справі № 450/2286/16-ц, від 04 листопада 2024 року по справі № 532/1550/23. 
Поведінка позивача є суперечливою – не маючи жодного права на відповідний позов, не маючи жодних порушених прав – позивачем подається відповідний позов, а потім ще змінюється його предмет, оскільки в "попередній редакції" він просто не може бути задоволений в силу процесуального закону. 
Всі ці дії вчиняються позивачем виключно з метою перешкоджання відповідачу здійснення своїх законних прав, а не для захисту начебто порушених прав позивача, які взагалі відсутні і на віть теоретично не могли бути порушені, оскільки останній не має жодного відношення до спадкових правовідносин, що виникли у спірній ситуації. Все наведене вище свідчить як про штучність позову, так і про безпідставність поданої заяви про зміну предмета позову, яка не могла бути прийнята судом до розгляду в силу вимог процесуального закону. 
25.03.2026 судом винесено ухвалу про призначення справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Бердянського районного нотаріального округу у Запорізькій області Пузанова Наталія Анатоліївна, Виконавчий комітет Бердянської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування реєстраційної дії, визнання права власності до судового розгляду по суті; у судове засідання викликано сторони по справі. 
В судовому засіданні адвокат Озюменко Р.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заявлених вимог пояснив, що 06.10.1999 року було створено ТОВ «Агро Юні». Засновниками даного товариства відповідно до статуту ТОВ «Агро-Юні» були ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 розмір частки в статутному капіталі товариства складає 50% та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 розмір частки в статутному капіталі товариства складає 50%. Згідно п. 5.1. статуту товариства, для забезпечення діяльності товариства за рахунок вкладів учасників створюється Статутний фонд. Розмір Статутного фонду складає 7500,00 грн. (сім тисяч п`ятсот грн.). Відповідно до п. 5.2. статуту товариства, вклади учасників складають: ОСОБА_3 – 3750.00 грн. ОСОБА_1 -3750.00 грн.
Згідно п. 5.4. статуту товариства, після внесення вкладів, долі учасників будуть складати: ОСОБА_3 - 3750 грн. - 50%; ОСОБА_1 -3750 грн. – 50 %. Статут товариства не визначив строк внесення учасниками вкладів в статутний капітал товариства. За таких обставин такий порядок та строки визначаються згідно норм чинного законодавства діючого на момент створення товариства.
Станом на 06.10.1999 рік діяв ЗУ «Про господарські товариства», згідно ст.52 даного закону, учасник зобов`язаний повністю внести свій вклад не пізніше року після реєстрації товариства. Учаснику товариства з обмеженою відповідальністю, який повністю вніс свій вклад, видається свідоцтво товариства. 29.11.2012 року Товариством було прийнято рішення про збільшення розміру статутного капіталу Товариства до 110615,87 грн. (сто десять тисяч шістсот п`ятнадцять грн. 87 коп.). У середині 2020 року засновник товариства - ОСОБА_1 дізнався про невиконання засновником ОСОБА_3 свого обов`язку щодо внесення вкладу в статутний капітал Товариства.
Про що, 31.08.2020 р. засновник ОСОБА_1 у відповідності до ст. 15 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» за вхідним № 343 надіслав лист попередження засновнику ОСОБА_3 із вимогою сплатити вклад в статутний капітал товариства в сумі 55 307,94 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч триста сім грн. 94 коп.) із попередженням, що у разі невнесення останнім своєї частки до статутного капіталу товариства до 30.09.2020 року його буде виключено із засновників товариства. Вказаний лист попередження ОСОБА_3 отримав власноруч, про що поставив власний підпис. Вказане попередження ОСОБА_3 виконане не було, жодних коштів на рахунок товариства щодо внесення заборгованості із вкладу до статутного капіталу товариства від останнього не надходило та ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер.
Факт несплати внеску ОСОБА_3 до статутного капіталу ТОВ «Агро-Юні» підтверджується відповіддю на адвокатський запит Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області, відповіддю на адвокатський запит ДПІ в Запорізькій області, довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» (копії додаються). Так, згідно відповіді на адвокатський запит Бердянська районна державна адміністрація в Запорізькій області повідомила, що в матеріалах реєстраційної справи ТОВ «Агро-Юні» наявні відомості про формування статутного фонду вказаного підприємства на дату державної реєстрації у розмірі 30 % від загального розміру статутного капіталу вказаного в статуті, і відсутні відомості про сплату статутного фонду згідно часток ОСОБА_3 . ДПІ в Запорізькій області повідомила про відсутність даних про сплату ОСОБА_3 внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні».
Згідно довідки ТОВ «Агро-Юні», у товариства відсутні дані про сплату внеску статутного капіталу ТОВ «Агро-Юні» ОСОБА_3 . 
За таких обставин, 26 травня 2021 року Товариством у відповідності до ст. 15 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» було проведено загальні збори учасників, за результатом яких, було прийняте рішення про виключення ОСОБА_3 учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» з кола учасників, як такого, що не вніс вклад для погашення заборгованості внеску статутного капіталу Товариства протягом наданого додаткового строку. Проте, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина за заповітом, спадкоємцем згідно якого визначено ОСОБА_2 .
Враховуючи можливе незаконне спадкування несплаченої ОСОБА_3 за життя частки статутного капіталу Товариства спадкоємцями, товариство розіслало нотаріусам міста Бердянська Запорізької області повідомлення про несплату вказаної частки померлим ОСОБА_3 за життя. Однак, серед адресатів розсилки не було Приватного нотаріуса Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Пузанової Наталії Анатоліївни, оскільки вказана нотаріус на момент розсилки зазначеного повідомлення, нещодавно почала працювати на території м. Бердянськ, та товариство не знало про її знаходження в м. Бердянськ.
22.07.2021 року приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу у Запорізькій області Пузановою Н.А. без перевірки факту сплати ОСОБА_3 за життя частки статутного капіталу Товариства, видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом померлого ОСОБА_3 за яким до складу спадщини увійшло право на 50% (п`ятдесят відсотків) статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» місцезнаходження : село Осипенко, Бердянський район, Запорізька обл, вул. Маріупольське шосе, будинок 74, код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 30611819, дата державної реєстрації 06.10.1999 р., дата запису 30.09.2005 року, номер запису 10791200000000171), що дорівнює сумі 55 307 (п`ятдесят п`ять тисяч триста сім грн.), 94 коп.
В подальшому ОСОБА_2 звернувся до державного реєстратора, яка здійснила реєстраційну дію 1000099107001700456 від 28.07.2021 року об 08:57:47 із внесення змін про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера). Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи. А саме: вніс відомості про ОСОБА_2 як засновника ТОВ «Агро-Юні», та як кінцевого бенефіціарного власника.
Частка в статутному капіталі ТОВ «Агро-Юні» за життя ОСОБА_3 , сплачена останнім не була, у зв`язку із чим вказана частка не мала входити до складу спадкової маси після смерті останнього, а тим паче передаватися у спадок, вказує на те, що Статут товариства та відмості з Єдиного державного реєстру юридичнихосіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не підтверджують факт сплати частки в статутному капіталі, отже не підтверджують право власності на неї.
Таким чином, ОСОБА_2 без законних підстав заволодів 50% частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні». Вказане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом є незаконним в наслідок чого воно повинно бути визнано недійсним, а 50 % частки статутного капіталу ТОВ «Агро-Юні» повинна бути витребувана з незаконного володіння у ОСОБА_2 .
Як вбачається зі спірного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, право власності на частку в статутному капіталі підтверджується статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» затвердженим у новій редакції протоколом загальних зборів засновників №12 від 20 грудня 2012 року.
Таке твердження повністю суперечить чинному законодавству України та ст. 1218 ЦК України. В даному випадку на вирішення суду постає питання законності переходу права на 50% корпоративних прав ТОВ «Агро-Юні». Так, чинним законодавством передбачений перехід права власності на корпоративні права ТОВ в спосіб переходу частки (долі) у статному капіталі у спадок. Згідно ст. 23 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», у разі смерті або припинення учасника товариства його частка переходить до його спадкоємця чи правонаступника без згоди учасників товариства.
Порядок спадкування визначений цивільним законодавством України. Так, згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, для встановлення спадкової маси щодо частки в статутному капіталі товариства слід з`ясувати чи виникло у померлого ОСОБА_3 за життя право власності на 50% частки в статутному капіталі ТОВ «Агро-Юні».
У відповідності до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для здійснення державної реєстрації ТОВ серед інших подаються наступні документи: Рішення загальних зборів засновників про створення ТОВ, затверджений цим рішенням установчий документ ТОВ-Статут та інш. Саме в статуті засновники під час його затвердження перед реєстрацією ТОВ визначають розмір статутного капіталу ТОВ, та відповідний розмір часток учасників/ засновників даного ТОВ в залежності від їх кількості, але, які в сукупності складають 100% статутного капіталу даного ТОВ.
Визначення в статуті ТОВ вказаного розміру статутного капіталу та розміру частки статутного капіталу кожного учасника/засновника на момент затвердження статуту, та навіть на момент державної реєстрації ТОВ не свідчить про наявність у учасників права власності на вказану частку/долю в статутному капіталі ТОВ. Таке право у учасника виникає виключно після повної сплати до товариства частки/ долі статутного капіталу визначеної у статуті ТОВ.
Згідно ст. 52 ЗУ «Про господарські товариства», учасник зобов`язаний повністю внести свій вклад не пізніше року після реєстрації товариства. У разі невиконання цього зобов`язання у визначений строк учасник, якщо інше не передбачено установчими документами, сплачує за час прострочки 10 відсотків річних з недовнесеної суми. Учаснику товариства з обмеженою відповідальністю, який повністю вніс свій вклад, видається свідоцтво товариства. Отже, чинним законодавством, яке діяло на момент створення товариства чітко визначений строк протягом якого особа повинна внести вклад в статутний капітал товариства, та більш того, визначило документи, які підтверджують факт внесення вказаного вкладу. Серед визначених документів немає Статуту товариства. 
Такої позиції дійшов і Конституційний суд в рішенні від 5 лютого 2013 року № 1- рп/2013 по справі № 1-3/2013. Так, Конституційний суд зазначив, що Статутний капітал Товариства складається з вкладів учасників, а його розмір становить сума вартості таких вкладів (частина перша статті 144 ЦК України, частина перша статті 87 ГК України). Передбачений в установчому документі розмір статутного капіталу розподіляється на частки кожного учасника пропорційно вартості його вкладу, тобто частка учасника в статутному капіталі Товариства має відповідати вартості його майнової участі в такому капіталі.
Відтак, особливістю статутного капіталу Товариства є його поділ на частки кожного з учасників, які у відповідності з цими частками управляють Товариством. Отже, розмір часток учасників Товариства встановлюється статутом (частина перша статті 140, абзац другий частини першої статті 143 ЦК України, частина четверта статті 82 ГК України, частина перша статті 50, частина перша статті 51 Закону). Участь у Товаристві майном і узгодження між учасниками спільного управління ним наділяє учасника корпоративними правами, а тому відносини щодо цих прав мають характер корпоративних правовідносин (частини перша, третя статті 167 ГК України).
Законодавець імперативно врегулював питання щодо строку сплати статутного капіталу (внесення вкладів до статутного капіталу) учасниками Товариства - до закінчення першого року з дня державної реєстрації Товариства (абзац перший частини третьої статті 144 ЦК України, частина перша статті 52 Закону). Цей строк надається для поступового виконання кожним учасником свого корпоративного обов`язку перед Товариством щодо формування статутного капіталу (вносити свої вклади у розмірі, порядку та коштами (засобами), що передбачені установчими документами) (пункти 1, 2 частини першої статті 117 ЦК України, абзац третій частини третьої статті 88 ГК України, пункт „б“ статті 11 Закону).
Формування учасниками статутного капіталу є їх юридичним обов`язком перед Товариством. Отже, до закінчення першого року з дня державної реєстрації Товариства розмір часток кожного з учасників встановлюється виключно статутом. Зміни вартості майна, внесеного як вклад, та додаткові внески учасників не впливають на розмір їх частки у статутному капіталі, вказаної в установчих документах Товариства, якщо інше не передбачено установчими документами (частина друга статті 51 Закону). Зазначене положення Закону кореспондується з положенням абзацу другого частини четвертої статті 82 ГК України, згідно з яким в статуті може бути встановлено порядок визначення розміру часток учасників залежно від зміни вартості майна, внесеного як вклад, та додаткових внесків учасників.
Таке законодавче врегулювання питання щодо участі у Товаристві відповідає суті й змісту корпоративних відносин і ґрунтується на засадах свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності (пункти 3, 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, протягом першого року з дня державної реєстрації Товариства його учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі, незалежно від факту повного чи часткового внесення (сплати) вкладів. Питання щодо визначення кількості голосів для повноважності загальних зборів учасників Товариства та результатів голосування за прийняття їх рішень у разі, якщо протягом першого року з дня державної реєстрації Товариства учасник не виконав свого обов`язку стосовно формування статутного капіталу, а загальні збори учасників Товариства не прийняли передбачених частиною третьою статті 144 ЦК України і частиною другою статті 52 Закону рішень, відповідно до пунктів 7, 8 частини першої статті 92 Конституції України підлягає законодавчому врегулюванню.
Таким чином, положення частини четвертої статті 58 Закону слід розуміти так, що при визначенні повноважності загальних зборів учасників Товариства та результатів голосування за прийняття їх рішень враховується кількість голосів учасників, визначена пропорційно розміру їх часток у статутному капіталі, що встановлений статутом Товариства, незалежно від вартості реально внесених (сплачених) ними вкладів тільки протягом першого року з дня державної реєстрації Товариства. Закон імперативно врегулював питання щодо дій Товариства у разі невнесення (неповного внесення) учасниками своїх вкладів до закінчення встановленого річного строку.
Згідно з частиною третьою статті 144 ЦК України, частиною другою статті 52 Закону загальні збори учасників Товариства приймають одне з таких рішень: про виключення із його складу тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію Товариства. Вказане свідчить про те, що статут товариства, відомості з єдиного державного реєстру ЮО ФОП та ГФ свідчать лише про розмір визначеної в статуті частки учасника, та не можуть свідчити про виникнення права власності на частку в статутному капіталі товариства.
Право власності учасника на частку в статутному капіталі товариства виникає виключно лише після повної оплати внеску за неї, в разі неповної оплати у учасника виникає право лише на частину долі в статутному капіталі товариства яка спів розмірна фактичній оплаті учасником товариства внеску в статутний капітал товариства, а отже доказами виникнення права власності на частку в статутному капіталі товариства є документи про сплату частки, та/або свідоцтво товариства про оплату частки в статутному капіталі товариства. Отже вказані документи не свідчать про наявність у ОСОБА_3 за життя права розпоряджатися визначеною в статуті ТОВ «Агро-Юні» часткою в статутному капіталі даного ТОВ в тому числі відчужувати, та передавати у спадок.
Вищезазначене кореспондується з ч.3 ст.21 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», згідно якого, учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою. Всі ці обставини свідчать про недійсність свідоцтва про право на спадщину за заповітом у спадковій справі № 99/2020 зареєстрованій в реєстрі за №445, та про незаконне заволодіння ОСОБА_2 часткою в 50% статутного капіталу ТОВ «Агро-Юні», а також про реєстрацію ОСОБА_2 як учасника та кінцевого беніфіціара товариста.
Такі обставини порушують корпоративне право засновника товариства ОСОБА_1 на управління товариством в цілому. Вказані обставини свідчать, що ОСОБА_1 є єдиним законним учасником ТОВ «Агро Юні», який сплатив внески в статутний капітал товариства. Тож, останній має намір перш за все привести у відповідність фактичний розмір статутного капіталу ТОВ «Агро-Юні», відомості про фактичну кількість учасників товариства. Такі дії вже були розпочаті 21.05.2021 року прийняттям рішення про виключення ОСОБА_3 в наслідок несплати останнім заборгованості зі сплати внеску до статутного капіталу товариства, але реалізувати це рішення не вдалося в наслідок незаконного заволодіння несплаченою часткою в статутному капіталі товариства з боку ОСОБА_2 прийняти рішення про зменшення розміру статутного капіталу на розмір несплаченої ОСОБА_3 частки, та залишитись єдиним засновником товариства.
Відповідно до ст. 144 ЦК України, статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається з вартості вкладів його учасників. За приписами п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вказано, що вирішуючи спір про спадкування частки учасника підприємницького товариства, необхідно враховувати, що це допускається ст. 130, 147,166 ЦК України, ст. 55,69 ЗУ «Про господарські товариства», і не підпадає під заборону м.2 ч.1 ст. 1219 ЦК України. При цьому, спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі.
Відповідно до п. 4.14 наказу Міністерства Юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.
На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. У постанові від 10.10.2019 у справі N 911/2218/18 Верховний Суд зробив висновок, що право власності на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Закон не пов`язує момент виникнення права участі у товаристві з обмеженою відповідальністю з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників товариства з обмеженою відповідальністю. Такий саме висновок був сформульований у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі N 911/3773/17. Та зазначає, що твердження про те, що право на розпорядження часткою виникає в особи лише після відповідних дій реєстраційним органом, суперечить положенням ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України.
За своєю природою виникнення права учасника на частку в статутному капіталі товариства, є нічим іншим як викупом (купівлею), а в разі внесення внеску до статутного капіталу товариства майном- міною. Згідно ст.961 ЦК України, права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. 2. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи. 3. Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом: 1) брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку юридичної особи і одержувати його частину (дивіденди), якщо така юридична особа має на меті одержання прибутку; 3) у випадках, передбачених законом та установчим документом, вийти з юридичної особи; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, паїв та інших об`єктів цивільних прав, що засвідчують участь у юридичній особі, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом; 6) одержати частину майна юридичної особи у разі її ліквідації в порядку та у випадках, передбачених законом, установчим документом (право на ліквідаційну квоту). 4. Учасники юридичних осіб можуть також мати інші права, встановлені статутом та законом. 5. Законом можуть бути встановлені для певних осіб обмеження щодо володіння корпоративними правами. Законом можуть бути встановлені умови та/або обмеження щодо реалізації окремих корпоративних прав певними особами. 6. Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.
Враховуючи, що ОСОБА_3 не сплатив за життя внесок в статутний капітал згідно частки визначеної статутом ТОВ «Агро-Юні», отже не набув права власності на частку 50 % статутного капіталу ТОВ «Агро-Юні», права на дану частку не увійшло до спадкової маси, а отже не могло бути успадковане ОСОБА_2 , та як наслідок Погорілий незаконно вніс зміни про засновників/учасників ТОВ «Агро-Юні» зареєструвавши себе як засновника та кінцевого бенефіціара даного товариства. Такі обставини свідчать про незаконне отримання у володіння ОСОБА_2 частки 50% у статутному капіталі ТОВ «Агро-Юні».
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиву на позовну заяву 
02.10.2025 до суду надійшла заява від представника приватного нотаріуса Бердянського районного нотаріального округу у Запорізькій області Пузанової Наталії Анатоліївни, адвоката Макаренко Олександра Миколайовича, який позовні вимоги не визнав, та просив справу розглядати без його участі.
Виконавчий комітет Бердянської міської ради в зал судового засідання не з`явився, своїм правом на подачу процесуальних документів не скористався. Судом належним чином був оповіщений, причин неявки не повідомив.
В судовому засіданні представник ТОВ «Агро -Юні», адвокат Замета Наталя Олександрівна позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов.
Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стороною позивача надано суду наступні письмові докази: копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, та громадських формувань від 03.11.2021 року за кодом 392545603267, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, та громадських формувань від 29.07.2021 року за кодом 155366388927, відповідно до яких 06.10.1999 року було створено Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Агро Юні». Засновниками даного товариства були ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 розмір внеску до статутного фонду 55 307, 93 коп. та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 розмір внеску до статутного фонду 55 307, 93 коп. (т.1 а.с.32-40, 44-52); копію фінансової звітності малого підприємства від 01.01.2021р. (т.1 а.с.29,30); копію відповіді ДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області від 12.04.2021 р. на адвокатський запит, в якій зазначено, що згідно відомості, отриманої від державного реєстратора 29.11.2021 р. статутний капітал ТОВ «Агро Юні» збільшився до 110515 грн., де частка ОСОБА_5 дорівнювала 50 %. Комплексна планова перевірка фінансово-господарської діяльності ТОВ «Агро Юні» провендена за період з 01.04.2015 р. по 31.03.2018 р. У зв`язку з тим, що формування статутного капіталу відбулося у 2021 році, документи щодо формування статутного капіталу під час планової перевірки не перевірялися. (т.1а.с.42,43); копію протоколу №25/01/21 загальних зборів учасників ТОВ «Агро-Юні» від 25.01.2021р., згідно з яким звільнено з посади директора ТОВ «Агро Юні» ОСОБА_3 у зв`язку зі смертю та тимчасово призначено виконуючи обов`язки директора ТОВ «Агро Юні» ОСОБА_1 з 25.01.2021 р. (т.1 а.с.56); копію свідоцтва про спадщину за заповітом від 22.07.2021 р. згідно з яким ОСОБА_2 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 50% (п`ятдесят відсотків) статутного капіталу ТОВ «Агро Юні», що дорівнює сумі 55 307, 93 коп. право власності спадкодавця на частку статутного капіталу підтверджується статутом ТОВ «Агро Юні», затвердженим у новій редакції протоколом загальних зборів засновників № 12 від 20 грудня 2012 р. (т.1 а.с.53); копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 від 10.11.2020 р. (т.1 а.с.54) копію Статуту ТОВ «Агро-Юні» станом на 05.10.1999 р. (т.1 а.с.69-80) копію статуту ТОВ «Агро-Юні» станом на 20.12.2012 р. (т.1 а.с.58-68); копію установчого договору ТОВ «Агро-Юні». (т.1 а.с.82-89) копію протоколу № 1/21 загальних зборів учасників ТОВ «Агро-Юні» від 26.05.2021р. згідно з яким виключено ОСОБА_3 з кола учасників ТОВ «Агро-Юні», як такого що має заборгованість із внесення вкладу в статутний капітал Товариства. (т.1 а.с.21,22); копію відповіді від 05.04.2021 р. на адвокатський запит Бердянської РДА Запорізької області згідно з якою в матеріалах реєстраційної справи ТОВ «Агро-Юні» наявні відомості про формування статутного фонду вказаного підприємства на дату державної реєстрації у розмірі 30 % від загального розміру статутного капіталу вказаного в статуті, і відсутні відомості про сплату статутного фонду згідно часток ОСОБА_3 (т.1 а.с.25); інформаційну довідку ТОВ «Агро-Юні» від 05.07.2021 р., відповідно до якої у товариства відсутні дані про сплату внеску статутного капіталу ТОВ «Агро-Юні» ОСОБА_3 (т.1 а.с.24)
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1219 ЦК України, передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:
1) особисті немайнові права;
2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;
3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;
5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про Товариства з обмеженою, та додатковою відповідальністю», у разі смерті або припинення учасника товариства його частка переходить до його спадкоємця чи правонаступника без згоди учасників товариства. 
Суд підкреслює, що у даному випадку, підлягає з`ясуванню та обставина, чи було учасником ТОВ «Агро-Юні» ОСОБА_3 за життя в повному обсязі внесено свій вклад до статутного капіталу товариства, а саме: чи набув ОСОБА_3 за життя права власності на частку 50% статутного капіталу вартістю 55307 грн. 94 коп., та чи законно, нотаріусом Пузановою Н.А. включено частку 50% статутного капіталу визначену в статуті ТОВ «Агро-Юні» учасника ОСОБА_3 , яка дорівнює 55 307 грн.94 коп. до складу спадщини за заповітом останнього. 
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
За вимогами статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Стороною відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що учасником ОСОБА_3 , до моменту своєї смерті було в повному обсязі внесено свій вклад в розмірі 55307грн. 94 коп., як вартість частки 50% статутного капіталу ТОВ “Агро-Юні”.
В судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що у 1999 році ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прийняли протокольне рішення №1 про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні».
Останні визначили розмір статутного капіталу товариства в розмірі 7500 грн. при цьому зазначили, що доля кожного в даному товаристві після внесення кожним вартості своєї частки в статутному капіталі в сумі по 3750 грн. буде дорівнювати 50%.
В подальшому як вбачається з відповіді ДПІ, 29.11.2012 року товариство збільшило розмір статутного капіталу та затвердила Статут в новій редакції.
У зв`язку із чим, статутний капітал збільшено до 110615 грн. 87 коп., при цьому вартість частки кожного повинна вартуати 55307 грн. 94 коп.- ОСОБА_3 (50%), 55307 грн. 93 коп. - ОСОБА_1 (50%).
Отже, на день смерті ОСОБА_3 , останній повинен був сплатити на розразунковий рахунок ТОВ «Агро-Юні» вартість визначеної йому частки в статутному капіталі товариства в сумі 55307 грн. 94 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 144 Цивільного кодексу України (в редакції що діяла на час виникнення спірних відносин) статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.
Згідно вимог ст.12 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України.
Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.Згідно ст. 52 ЗУ «Про господарські товариства», статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства. Учаснику товариства з обмеженою відповідальністю, який повністю вніс свій вклад, видається свідоцтво товариства.
Належного та допустимого доказу такої сплати, а саме: свідоцтва про сплату частки в статутному капіталі ТОВ «Агро-Юні» померлим ОСОБА_3 стороною відповідача суду не надано.
При цьому, всі доводи відповідача зводяться лише до фактичного невизнання позову та голослівного твердження про суперечливу поведінку позивача. Така процесуальна поведінка свідчить про пасивний захист останнього, за відсутності доказів на спростування позову.
Як вбачається зі спірного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на переконання нотаріуса Пузанової Н.А. підставами, що підтверджують наявність у ОСОБА_3 права власності на частку 50% статутного капіталу ТОВ «Агро-Юні» є Статут товариства, та відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань.
З таким твердженням суд не погоджується, виходячи з законодавчо визначеної особливості створення та реєстрації ТОВ.
Так, у відповідності до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для здійснення державної реєстрації ТОВ серед інших подаються наступні документи: Рішення загальних зборів засновників про створення ТОВ, затверджений цим рішенням установчий документ ТОВ-Статут та інш. Саме в статуті засновники під час його затвердження перед реєстрацією ТОВ визначають розмір статутного капіталу ТОВ, та відповідний розмір часток учасників/ засновників даного ТОВ в залежності від їх кількості, але, які в сукупності складають 100% статутного капіталу даного ТОВ.
Слід зазначити, що визначення в статуті ТОВ вказаного розміру статутного капіталу та розміру частки статутного капіталу кожного учасника/засновника на момент затвердження статуту, та навіть на момент державної реєстрації ТОВ не свідчить про виникнення/наявність у учасників права власності на вказану частку/долю в статутному капіталі ТОВ. Таке право у учасника виникає виключно після повної сплати до товариства частки/ долі статутного капіталу визначеної у статуті ТОВ.
Згідно ст. 12 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України.
Так, згідно ст. 52 ЗУ «Про господарські товариства», учасник зобов`язаний повністю внести свій вклад не пізніше року після реєстрації товариства. У разі невиконання цього зобов`язання у визначений строк учасник, якщо інше не передбачено установчими документами, сплачує за час прострочки 10 відсотків річних з недовнесеної суми. Учаснику товариства з обмеженою відповідальністю, який повністю вніс свій вклад, видається свідоцтво товариства.
Отже, чинним законодавством, яке діяло на момент створення товариства чітко визначений строк протягом якого особа повинна внести вклад в статутний капітал товариства, та більш того, визначило документи, які підтверджують факт внесення вказаного вкладу. Серед визначених документів немає Статуту товариства. 
Такої позиції дійшов і Конституційний суд в рішенні від 5 лютого 2013 року № 1- рп/2013 по справі № 1-3/2013. Так, Конституційний суд зазначив, що Статутний капітал Товариства складається з вкладів учасників, а його розмір становить сума вартості таких вкладів (частина перша статті 144 ЦК України, частина перша статті 87 ГК України). Передбачений в установчому документі розмір статутного капіталу розподіляється на частки кожного учасника пропорційно вартості його вкладу, тобто частка учасника в статутному капіталі Товариства має відповідати вартості його майнової участі в такому капіталі.
Відтак, особливістю статутного капіталу Товариства є його поділ на частки кожного з учасників, які у відповідності з цими частками управляють Товариством. Отже, розмір часток учасників Товариства встановлюється статутом (частина перша статті 140, абзац другий частини першої статті 143 ЦК України, частина четверта статті 82 ГК України, частина перша статті 50, частина перша статті 51 Закону). Участь у Товаристві майном і узгодження між учасниками спільного управління ним наділяє учасника корпоративними правами, а тому відносини щодо цих прав мають характер корпоративних правовідносин (частини перша, третя статті 167 ГК України).
Законодавець імперативно врегулював питання щодо строку сплати статутного капіталу (внесення вкладів до статутного капіталу) учасниками Товариства - до закінчення першого року з дня державної реєстрації Товариства (абзац перший частини третьої статті 144 ЦК України, частина перша статті 52 Закону). Цей строк надається для поступового виконання кожним учасником свого корпоративного обов`язку перед Товариством щодо формування статутного капіталу (вносити свої вклади у розмірі, порядку та коштами (засобами), що передбачені установчими документами) (пункти 1, 2 частини першої статті 117 ЦК України, абзац третій частини третьої статті 88 ГК України, пункт „б“ статті 11 Закону).
Формування учасниками статутного капіталу є їх юридичним обов`язком перед Товариством. Отже, до закінчення першого року з дня державної реєстрації Товариства розмір часток кожного з учасників встановлюється виключно статутом. Зміни вартості майна, внесеного як вклад, та додаткові внески учасників не впливають на розмір їх частки у статутному капіталі, вказаної в установчих документах Товариства, якщо інше не передбачено установчими документами (частина друга статті 51 Закону). Зазначене положення Закону кореспондується з положенням абзацу другого частини четвертої статті 82 ГК України, згідно з яким в статуті може бути встановлено порядок визначення розміру часток учасників залежно від зміни вартості майна, внесеного як вклад, та додаткових внесків учасників.
Таке законодавче врегулювання питання щодо участі у Товаристві відповідає суті й змісту корпоративних відносин і ґрунтується на засадах свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності (пункти 3, 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, протягом першого року з дня державної реєстрації Товариства його учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі, незалежно від факту повного чи часткового внесення (сплати) вкладів. Питання щодо визначення кількості голосів для повноважності загальних зборів учасників Товариства та результатів голосування за прийняття їх рішень у разі, якщо протягом першого року з дня державної реєстрації Товариства учасник не виконав свого обов`язку стосовно формування статутного капіталу, а загальні збори учасників Товариства не прийняли передбачених частиною третьою статті 144 ЦК України і частиною другою статті 52 Закону рішень, відповідно до пунктів 7, 8 частини першої статті 92 Конституції України підлягає законодавчому врегулюванню.
Таким чином, положення частини четвертої статті 58 Закону слід розуміти так, що при визначенні повноважності загальних зборів учасників Товариства та результатів голосування за прийняття їх рішень враховується кількість голосів учасників, визначена пропорційно розміру їх часток у статутному капіталі, що встановлений статутом Товариства, незалежно від вартості реально внесених (сплачених) ними вкладів тільки протягом першого року з дня державної реєстрації Товариства. Закон імперативно врегулював питання щодо дій Товариства у разі невнесення (неповного внесення) учасниками своїх вкладів до закінчення встановленого річного строку.
Згідно з частиною третьою статті 144 ЦК України, частиною другою статті 52 Закону загальні збори учасників Товариства приймають одне з таких рішень: про виключення із його складу тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію Товариства. Вказане свідчить про те, що статут товариства, відомості з єдиного державного реєстру ЮО ФОП та ГФ свідчать лише про розмір визначеної в статуті частки учасника, та не можуть свідчити про виникнення права власності на частку в статутному капіталі товариства.
Право власності учасника на частку в статутному капіталі товариства виникає виключно лише після повної оплати внеску за неї, в разі неповної оплати у учасника виникає право лише на частину долі в статутному капіталі товариства яка спів розмірна фактичній оплаті учасником товариства внеску в статутний капітал товариства, а отже доказами виникнення права власності на частку в статутному капіталі товариства є документи про сплату частки, та/або свідоцтво товариства про оплату частки в статутному капіталі товариства. 
Отже, Статут товариства, відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань не свідчать про наявність у ОСОБА_3 за життя права розпоряджатися визначеною в статуті ТОВ «Агро-Юні» часткою в статутному капіталі даного ТОВ в тому числі відчужувати, та передавати у спадок.
Вищезазначене кореспондується з ч.3 ст.21 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», згідно якого, учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою. Всі ці обставини свідчать про недійсність свідоцтва про право на спадщину за заповітом у спадковій справі № 99/2020 зареєстрованій в реєстрі за №445, та про незаконне успадкування ОСОБА_2 частки в 50% статутного капіталу ТОВ «Агро-Юні», а також про реєстрацію ОСОБА_2 як учасника та кінцевого беніфіціара товариста.
Аналізуючи приписи ст.12, 21 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» у поєднанні з рішенням Конституційного суду від 5 лютого 2013 року № 1- рп/2013 по справі № 1-3/2013 суд дійшов висновку, що в статуті товариства, зазначається лише інформація про визначену загальними зборами товариства частку статутного капіталу кожного учасника товариства виражену у відсотковому виражені та номінальної вартості часток учасників товариства, виражених у національній валюті України.
При цьому, враховуючи обов`язок учасників товариства до сплину першого року з моменту державної реєстрації внести на рахунок товариства грошові кошти (в разі формування статутного капіталу грошима) в розмірі що дорівнює номінальній вартості частки учасника товариства, іншими словами викупити таку частку, що повинно підтверджуватися певними документами, а саме: первинними бухгалтерськими документами (фіскальний чек, чи інший платіжний документ). Додатково доказами сплати частки учасником може слугувати отримане в наслідок повної сплати визначеної учаснику частки в статутному капіталі, свідоцтвом товариства на право власності на частку в статутному капіталі товариства.
В разі формування статутного капіталу майном, в тому числі цінними паперами, факт повної сплати (викупу) частки в статутному капіталі товариства підтверджується актом приймання-передачі такого майна від учасника до товариства.
В свою чергу, єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань не є за своїм змістом реєстром прав власності, а отже відомості з вказаного реєстру законодавчо не наділені повноваженнями підтвердження наявності права власності учасника товариства на частку статутного капіталу такого товариства. Вказаний реєстр як і Статут товариства лише містить відомості зазначені в Статуті товариства та повинні йому відповідати.
А отже, відомості з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань містять лише інформацію про долю учасника товариства виражену у відстоковому виражені, та номінальну вартість часток учасників товариства, виражених у національній валюті України.
Як вбачається з відповіді від 05.04.2021 року, Бердянська районна державна адміністрація в Запорізькій області повідомила, що в матеріалах реєстраційної справи ТОВ «Агро-Юні» наявні відомості про формування статутного фонду вказаного підприємства на дату державної реєстрації у розмірі 30 % від загального розміру статутного капіталу вказаного в статуті, і відсутні відомості про сплату статутного фонду згідно часток ОСОБА_3 .
Тобто, наявні дані про формування статутного капіталу в розмірі 30% від розміру статутного капіталу товариства (7500 грн.) визначеного на дату державної реєстрації підприємства станом на 06.10.1999 року, тож за таких обставин, фактично було сплачено 2250 грн. (30%)загального статутного капіталу. При цьому, даних про будь-яку сплату вартості визначеної частки для ОСОБА_3 у органу державної реєстрації немає.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Подібні за змістом висновки сформулювала і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Враховуючи відсутність доказів будь-якої сплати ОСОБА_3 вартості частки в статутному капіталі ТОВ «Агро-Юні» в розмірі 50%, що станом на дату видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за заповітом (22.07.2021 року) дорівнювала номінальній вартості 55 307 грн. 94 коп., суд приходить до висновку про відсутність у нотаріуса Пузанової Н.А. законних підстав вказувати те, що частка статутного капіталу ТОВ «Агро-Юні» в розмірі 50% номінальною вартітю 55 307 грн. 94 коп. належала ОСОБА_3 на праві власності. 
А отже, нотаріус Пузанова Н.А. не мала законних прав передавати частку в статутному капіталі ТОВ «Агро-Юні» в розмірі 50% номінальною вартітю 55 307 грн. 94 коп. у спадщину ОСОБА_2 .
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, померлого ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 видане Приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області, ОСОБА_4 від 22.07.2021р. та зареєстровано в реєстрі за номером 445;
Реєстраційна дія 1000099107001700456 від 28.07.2021 року об 08:57:47 із внесення змін про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера). Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи є похідною від видачи незаконного свідоцтва про право на спадщину за заповітом померлого ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 видане Приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області, ОСОБА_4 від 22.07.2021р. та зареєстровано в реєстрі за номером 445. 
В зв`язку з цим, підлягає скасуванню реєстраційна дія 1000099107001700456 від 28.07.2021 року об 08:57:47 із внесення змін про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера). Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи.
Враховуючи вищенаведене та те, що єдиним законним учасником ТОВ «Агро-Юні» є ОСОБА_1 частка статутного капіталу якого дорівнює 50% номінальною вартістю 55 307 грн. 93 коп. та за відсутності доказів сплати ОСОБА_3 частки в статутному капіталі товариства, та за відсутності інших законних учасників товариства, ОСОБА_1 є фактично єдиним учасником ТОВ «Агро-Юні» а його частка в статутному капіталі фактично дорівнює 100% статутний капітал такого товариства.
Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 263-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Бердянського районного нотаріального округу у Запорізькій області Пузанова Наталія Анатоліївна, Виконавчий комітет Бердянської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування реєстраційної дії, визнання права власності - задовольнити.
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, померлого ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 видане Приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області, ОСОБА_4 від 22.07.2021р. та зареєстровано в реєстрі за номером 445. 
Скасувати реєстраційну дію 1000099107001700456 від 28.07.2021 року об 08:57:47 із внесення змін про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера). Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи. 
Визнати право власності за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 на 100% частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юні» код ЄДРПОУ 30611819.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 4239 грн. 20 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя: М.В. Антоненко