22.04.2026     Справа № 363/6125/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого–судді        Чіркова Г.Є., 
при секретарі         Лещенко І.А., 
представника позивача       ОСОБА_1 ,
представника відповідачки       ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа – Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про оспорювання батьківства та виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини та відшкодування моральної шкоди,

встановив:
позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за час перебування в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син – ОСОБА_5 . Однак позивач не є біологічним батьком вказаної дитини, а тому просить виключити відомості про нього як про батька дитини з актового запису № 137, складеного 18 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, а також стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. 
Представник відповідачки подала до суду відзив, який в суді підтвердила в частині заперечення проти вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Позов у частині оспорювання батьківства визнала в повному обсязі. 
Проти стягнення моральної шкоди заперечила, оскільки позивачем не доведено наявності необхідних умов для такої відповідальності, а саме: факту заподіяння моральної шкоди, протиправності поведінки відповідачки, причинного зв`язку між такою поведінкою та заявленою шкодою, а також вини ОСОБА_4 . Доводи позивача про свідоме введення його в оману є безпідставними та спростовуються тим, що саме відповідачка ініціювала та оплатила проведення повторного ДНК-дослідження, не маючи жодних сумнівів у батьківстві позивача. ОСОБА_4 ствердила, що жодних протиправних дій не вчиняла, а отже підстави для покладення на неї обов`язку з відшкодування моральної шкоди відсутні.
Крім того, належних доказів того, у чому саме полягають його моральні страждання позивача, чим вони підтверджуються та яким чином визначено їх розмір, ОСОБА_3 не навів. Крім того, заявлена вимога про стягнення моральної шкоди також не відповідає принципу найкращих інтересів дитини, оскільки фактичне стягнення коштів з матері безпосередньо вплине на матеріальне забезпечення дитини, яка перебуває на її утриманні. Водночас, обставини справи свідчать про те, що саме дії позивача, пов`язані з неналежним повідомленням дитини про відсутність біологічного батьківства, спричинили їй значну психологічну травму, що підтверджується відповідними доказами. За таких обставин, правові підстави для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди відсутні.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що доводи відзиву є необґрунтованими та позовних вимог не спростовують. Наявні у матеріалах справи результати ДНК-досліджень узгоджуються між собою та свідчать про відсутність біологічного батьківства позивача. Твердження про спричинення позивачем психологічної шкоди дитині є безпідставними та спрямовані на перекладення відповідальності за ситуацію, що склалася, та заперечення персональної причетності відповідачки до вищевказаних наслідків, що стали результатом її власних активних дій. В зв`язку з цим наполягав на задоволенні позову.
Представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив. Просила у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача в суді просив позов задовольнити. Зазначив, що сторони з 17 листопада 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син – ОСОБА_5 . У подальшому сімейні відносини між сторонами погіршилися, в зв`язку з чим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина залишилась проживати разом із відповідачкою. Приблизно у 2024 році у позивача виникли сумніви щодо його біологічного батьківства відносно дитини, з огляду на відсутність зовнішньої схожості. У зв`язку з цим позивачем ініційовано проведення ДНК-дослідження, а в подальшому – повторного дослідження, яким підтверджено відсутність біологічного споріднення між позивачем та дитиною. З огляду на викладене представник позивача просив суд виключити відомості про позивача як батька з актового запису про народження дитини, а також стягнути з відповідачки на користь позивача моральну шкоду, завдану внаслідок зазначених обставин, у розмірі 100 000 грн.
Представник відповідачки в суді позовні вимоги визнала частково, а саме в частині виключення відомостей про ОСОБА_3 , як батька дитини з актового запису про її народження. Пояснила, що відповідачці не було відомо про відсутність біологічного споріднення між позивачем та дитиною, оскільки син народився в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Зазначила, що перше ДНК-дослідження проведене позивачем без відома та участі відповідачки, тоді як повторне дослідження ініційоване безпосередньо відповідачкою з метою перевірки отриманої інформації. До моменту проведення відповідних досліджень жодна зі сторін не ставила під сумнів походження дитини. Проти задоволення позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди заперечувала, вказуючи на відсутність передбачених законом підстав для такої відповідальності. Зокрема, наголошувала на недоведеності заподіяння позивачу моральної шкоди, відсутності протиправної поведінки та вини відповідачки, а також причинного зв`язку між її діями та посиланням позивача на спричинення йому моральної шкоди. Крім того, зазначила, що дії позивача щодо способу повідомлення дитини про відсутність біологічного батьківства були некоректними та спричинили дитині психологічну травму. 
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, з 17 листопада 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 лютого 2016 року, яке набрало законної сили (справа №363/246/16-ц).
ІНФОРМАЦІЯ_1 за час шлюбу сторін народився син - ОСОБА_5 , про що 18 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис №137 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 .
У вказаному свідоцтві батьком дитини згідно ч. 1 ст. 122 СК України записано ОСОБА_3 .
Відповідно до результату дослідження аналізу ДНК на батьківство ТОВ «Мама Папа» №43786-55203 від 21 березня 2025 року, проведеного за зверненням позивача, ймовірність батьківства ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_5 дорівнює 0%.
Згідно особистого сертифікату тесту на батьківство Лабораторії «Др. Рьодгера» від 12 травня 2025 року, ОСОБА_3 виключається як біологічний батько ОСОБА_5 . Це виключення ґрунтується на тому, що він не має генетичних маркерів, які повинні бути присутніми для біологічного батька ОСОБА_5 в багатьох системах ДНК. Отже, практично доведено, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком ОСОБА_5 .
Представники сторін в суді підтвердили правильність відібрання зразків для проведення ДНК тестування від позивача ОСОБА_3 та дитини ОСОБА_5 , а також погоджувалися з правильністю результатів ДНК тестування.
Частиною 1 ст. 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.
Походження від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.
Відповідно до роз`яснень даних у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається.
Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.
Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.
Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.
Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Обставини того, що позивач не є батьком ОСОБА_5 визнані відповідачкою ОСОБА_4 в повному обсязі та підтверджуються наданими суду висновками ДНК тестів на батьківство ТОВ «Мама Папа» №43786-55203 від 21 березня 2025 року та Лабораторії «Др. Рьодгера» від 12 травня 2025 року. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, коли ДНК тест має переважне та визначальне доказове значення з наукової та процесуальної точки зору для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
Отже, визнання відповідачкою позову в цій частині вимогам Закону та обставинам справи не суперечить та прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує.
Відтак, позовні вимоги в цій частині ґрунтуються на вимогах закону й підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., то підстав для цього не встановлено, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Однак, посилання позивача на те, що він тривалий час був переконаний у своєму батьківстві, піклувався про дитину, а встановлення відсутності біологічного споріднення спричинило йому значні душевні переживання, саме по собі достатньою підставою для покладання на відповідачку цивільної відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди у розумінні ст. 23 ЦК України бути не може. Належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідачка умисно, недобросовісно та протиправно ввела позивача в оману щодо батьківства дитини, суду не надано. Наведені позивачем доводи щодо приховування відповідачкою відповідних обставин протягом тривалого часу, ґрунтуються на припущеннях та будь-якими доказами не підтверджено і з матеріалів справи та обставин взаємовідносин сторін не висновуються.
Сам по собі факт встановлення відсутності кровного споріднення з дитиною, навіть за наявності пов`язаних із цим емоційних переживань позивача, про наявність усіх необхідних елементів цивільно-правової відповідальності, зокрема протиправності поведінки відповідачки, її вини та причинного зв`язку між її діями і заявленою шкодою, свідчити не може. 
За таких обставин, підстав для задоволення вказаної позовної вимоги через її необґрунтованість суд не вбачає.
Отже судом встановлено порушення прав позивача в цій справі, які підлягають захисту, а позов про це частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,
вирішив:

позовну заяву задовольнити частково.
Зобов`язати Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису № 137, складеного 18 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , виключивши відомості про ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 ), як батька дитини.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 (двадцять) коп.
Повне рішення суду складено 01 травня 2026 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту. 
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачка:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ЄДРПОУ – 22201070, знаходиться за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Набережна 6А.

Суддя