Справа № 194/120/26
Номер провадження № 2/194/537/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року м. Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Корягіна В.О.,
секретаря судового засідання Клімової Д.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Тернівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_8 , третя особа: Орган опіки та піклування Тернівської міської ради, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3 , Тернівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_8 , третя особа: Орган опіки та піклування Тернівської міської ради, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 14.08.1998 року між позивачем та ОСОБА_9 (прізвище до реєстрації шлюбу – ОСОБА_10 ) було укладено шлюб. У зазначеному шлюбі позивачем було придбано жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами. На праві спільної сумісної власності позивачу належить 1/2 частина цього будинку, і його дружині – 1/2 частина цього будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача, ОСОБА_9 , померла. Після смерті дружини відкрилась спадщина, зокрема на її 1/2 частину будинку. Спадкоємцями першої черги є: позивач, донька померлої дружини позивача від попереднього шлюбу ОСОБА_11 , донька померлої дружини позивача від попереднього шлюбу ОСОБА_3 , по 1/6 частці кожному. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. У нотаріуса позивачу повідомили, що спадкоємцями на частину ОСОБА_11 після померлої матері (дружини позивача) є діти ОСОБА_12 : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 . Довідкою від 25.06.2024 року №1346, підтверджується, що ОСОБА_9 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та разом з нею на день смерті була зареєстрована, зокрема ОСОБА_13 . Проте, на момент смерті, ОСОБА_9 не проживала з донькою за адресою реєстрації, а фактично проживала вдвох з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 на момент смерті матері була неповнолітньою, тому фактично вступила у спадщину за померлою матір`ю, розмір частки становить 1/6. Тож, 1/6 частина спадкового майна, на яку претендувала ОСОБА_11 після померлої матері (дружини позивача), має бути розділена між позивачем та ОСОБА_3 , по 1/12 кожному. Просить: встановити факт не проживання ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, в будинку АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав зазначених в ньому. Також зазначив, що позивач звертався до нотаріуса тільки в усній формі, на що остання повідомила йому, що для отримання спадщини йому необхідно встановити факти, що мають юридичне значення, з яким вони і звернулися до суду. Просить: встановити факт не проживання ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, в будинку АДРЕСА_1 .
Позивач у судовому засіданні просив позов задовольнити, оскільки він разом із дружиною на момент її смерті проживали разом, а ОСОБА_12 проживала за іншою адресою. Також, зазначив, що він звертався до нотаріуса тільки в усній формі, на що остання повідомила йому, що для отримання спадщини йому необхідно встановити факти, що мають юридичне значення.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, проте надала суду заяву, в якій позов визнає у повному обсязі, просить задовольнити, також просить розглядати справу без її участі.
Представник відповідача Тернівської міської ради у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідач ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх законний представник ОСОБА_6 у судове засідання не з`явились, однак законний представник надав суду заяву, в якій визнає позов, просить його задовольнити та розглядати справу без його участі та без участі самих неповнолітніх відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Тернівської міської ради у судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі. 
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 14.08.1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_10 ) зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 154.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 28.10.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Надтокою З.В., ОСОБА_1 придбав будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Тернівське БТІ» від 14.05.2004 року №3577340, власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, форма власності – приватна, частка – 1/1.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.08.2020 року, власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, форма власності – приватна, розмір частки – 1/1.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , матір`ю ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_15 .
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Виконавчим комітетом Тернівської міської ради, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_16 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, наданими стороною позивача.
Згідно з рішеннями Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 20.03.2024 року №102/0/5-24, №103/0/5-24, №104/0/5-24, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , призначено опікуном над ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно з довідкою №1346 від 25.06.2024 року, виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Тернівської міської ради, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та разом з нею на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 .
Згідно з довідкою про фактичне проживання №1128 від 23.05.2025 року, виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Тернівської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживали в період з листопада 2007 року по 17.01.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .
Однак суд звертає увагу, що в цій довідці не зазначено про їхню доньку ОСОБА_3 , яка згідно показань свідків допитаних у судовому засіданні проживала разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .
Згідно листа нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтоки З.В. від 16.04.2026 року, спадкові справи щодо спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 не заводились.
Згідно листа органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 28.04.2026 року, опіку над ОСОБА_7 продовжує здійснювати його законний представник ОСОБА_8 , а щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , то ці діти за заявою їх батька ОСОБА_6 , були передані йому на виховання, після звільнення останнього з військової служби (рішення виконкому Тернівської міської ради від 15.04.2026 року №128/0/5-26 та №129/0/5-26).
Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показав, що позивач мешкав разом з дочкою ОСОБА_19 та дружиною по АДРЕСА_1 , номеру будинку він не знає. ОСОБА_20 разом з ними не мешкала. Дружина позивача померла взимку більше 10 років назад, коли саме не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні показала, що позивач мешкав разом з дружиною ОСОБА_22 та донькою ОСОБА_19 по АДРЕСА_1 . Дружина позивача померла десь у 2015 році, ховав її позивач. На час смерті дружини ОСОБА_22 , остання мешкала разом з позивачем та донькою ОСОБА_19 .
Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні показав, що дружина позивача померла 8 років тому, проживала вона разом з позивачем та донькою ОСОБА_19 . Старша донька ОСОБА_20 не проживала разом з ними у буд. АДРЕСА_1 .
У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. 
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зіст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.1ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
При цьому, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та інший вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.
Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.
Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).
Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
П.п 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7від 30 травня 2008 року визначено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів.
Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Отже, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7від 30 травня 2008 року ставить однією із умов звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини звернення до цього до нотаріуса з заявою про отримання спадщини після померлого та відмови нотаріуса в оформленні спадщини у зв`язку з не підтвердженням факту його постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Однак з відповіді нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтоки З.В. від 16.04.2026 року вбачається, що спадкові справи щодо спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 не заводились. Отже, як вбачається з заяви та досліджених судом доказів заявник ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса з письмовою заявою про отримання спадщини після смерті ОСОБА_9 та відповідно нотаріус не виносив постанову про відмову у оформленні спадщини та будь-яких письмових роз`яснень щодо перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зазначений факт позбавляє суд можливості перевірити коло спадкоємців спадкодавця ОСОБА_9 та пересвідчитися у наявності або ж відсутності спору про право у даних правовідносинах та чи існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Згідно зі статтями 1216 1217 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, склад спадкового майна, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагається довести своє право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , яка померла, вважаючи себе єдиним спадкоємцем першої черги після смерті останньої, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. При цьому, не доводить, що існують перешкоди в оформленні спадкових справ у нотаріальному порядку, так не надає жодного доказу про те, що позивач звертався до нотаріуса для оформлення спадкових прав.
Разом з тим, закон визначає способи захисту цивільного права.
Орієнтовний перелік судових способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою статті 16 ЦК України.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року, у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.
Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.
Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.
Предметом позову ОСОБА_1 визначив вимогу про не проживання ОСОБА_12 на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 .
Отже, предметом заявлених вимог є встановлення факту, що має юридичне значення, з метою належного оформлення ОСОБА_1 спадщини після смерті дружини.
Однак, виходячи зі змісту позовних вимог, позивач фактично намагається довести те, що лише він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті дружини.
Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі позовні вимоги про встановлення факту непроживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, не відповідають належному способу захисту.
Суд звертає увагу на те, що ефективним способом захисту прав позивача є визнання права власності на спадкове майно, однак таких вимог останній не заявляв. За таких обставин відсутні підстави для застосування обраного позивачем способу захисту, оскільки він не відновлює будь-яких порушених прав та інтересів позивача і не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 та від 02 квітня 2025 року у справі № 751/344/23.
Факт, про який позивач просить ухвалити рішення у цій справі щодо постійного не проживання ОСОБА_12 на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 , підлягають встановленню при розгляді позову про визнання права власності на спадщину.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18).
Отже, з урахуванням зазначеного, сторона позивача не довела суду належними та допустимими доказами факт наявності або ж відсутності спору про право у даних правовідносинах та чи існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а також з урахуванням того, що позивач обрав неправильний спосіб захисту щодо встановлення факту не проживання, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення відмовити.
Щодо клопотання представника позивача ОСОБА_2 поданого після того, як суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення суд зазначає наступне.
Згідно ст. 244 ЦПК України, після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. 2. Якщо під час ухвалення рішення виникає потреба з`ясувати будь-яку обставину шляхом повторного допиту свідків або вчинення певної процесуальної дії, суд, не приймаючи рішення, постановляє ухвалу про поновлення судового розгляду. 3. Розгляд справи у випадку, встановленому частиною другою цієї статті, проводиться виключно в межах з`ясування обставин, що потребують додаткової перевірки. 4. Після закінчення поновленого розгляду справи суд залежно від його результатів відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин і переходить до стадії ухвалення судового рішення або оголошує перерву, якщо вчинення необхідних процесуальних дій у цьому судовому засіданні виявилося неможливим.
Суд зазначає, що підстав для поновлення судового розгляду не має, оскільки представник позивача подав це клопотання після переходу судом до стадії ухвалення судового рішення у справі, однак ця інформація була з`ясована судом ще до закінчення з`ясування обставин у справі, та стороною позивача як представником позивача так і позивачем було зазначено суду, що позивач не звертався до нотаріуса з будь-яким письмовими заявами або роз`ясненнями щодо оформлення своїх спадкових справ, а був на усній консультації у нотаріуса, яка повідомила йому, що йому необхідне встановити факти, що мають юридичне значення. Будь-яких клопотань у сторони позивача перед судовими дебатами не було.
При цьому судом розглядалось клопотання сторони позивача та витребувались у державного нотаріуса спадкові справи, на що остання повідомила, що спадкові справи щодо спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 не заводились.
Таким чином, суд вважає, що сторона позивача мала можливість звернутися до нотаріуса або заявити клопотання суду своєчасно на підготовчому засіданні, або до початку розгляду справи по суті або на стадії з`ясування обставин справи та дослідження доказів.
Отже, в задоволенні клопотання представника позивача про поновлення судового розгляду для витребування доказів слід відмовити.
Керуючись ст. ст. ст. 12,18,265,293,315,319 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні позову представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Тернівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_8 , третя особа: Орган опіки та піклування Тернівської міської ради, про встановлення фактів, що мають юридичне значення – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повне судове рішення складено 26 червня 2026 року.
Головуючий суддя: В.О. Корягін