Справа № 761/25988/21
Провадження № 2/761/512/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., за участі секретаря Каніковського Б.А., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Скрипника Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер» про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер» (далі - відповідач) про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною; зобов`язання спростувати поширену інформацію, розмістити повідомлення з текстом резолютивної частини судового рішення у цій справі; надання позивачу права на відповідь.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3» на телеканалі «ІНТЕР» поширено інформацію під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», а саме:
-«Дві тисячі доларів треба було заплатити і в основному у них там цим завідувала ОСОБА_2 . Вона куріровала їхніми медсестрами»
-«і все це на скромну зарплату медпрацівника».
Оскільки, вказана інформація, на переконання позивача, є недостовірною та відповідно зачіпає її честь та гідність, то така інформація підлягає спростуванню, а тому вона звернулася до суду із зазначеним позовом.
Цей позов згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2022 року було передано до провадження судді Макаренко І.О.
Ухвалою суду від 26.04.2023 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників.
Відповідно до розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-648 від 10.03.2026 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2026 року в провадження судді Матвєєвої Ю.О. надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер» про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2026 року прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
04.12.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Як зазначає представник, у діях відповідача відсутні елементи складу порушення цивільних прав позивача у сфері захисту честі та гідності, що є необхідним елементом для задоволення позову, зокрема відсутній факт поширення недостовірної інформації в ефірі телеканалу «ІНТЕР»; посилання позивача на ту обставину, що запис програми був розміщений в мережі Інтернет не є належним доказом поширення спірної інформації, тому що не є оригіналом запису ефіру телеканалу «ІНТЕР»; відповідач не є власником каналу на Youtube, отже належним відповідачем за цим позовом є автор (фізична особа) та власник Youtube -каналу, на якому розміщено зазначений матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення інформації, заявленої позивачем як недостовірна та така, що порушує її честь, гідність та ділову репутацію, а ПрАТ «ІНТЕР» є неналежним відповідачем у справі. Відповідач зазначає, що йому не відома особа, яка здійснила розміщення такої інформації. 
Відповідь на відзив до суду не надходила.
Ухвалою від 14.04.2026 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти позову, мотивуючи доводами, викладеними у відзиві, та просив залишити його без задоволення.
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та наданий відеозапис, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 89 ЦПК України).
Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі статтею 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечується баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширена інформація, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто, позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто, такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Тобто, для розгляду даної категорії справ судам необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.
При зверненні до суду з позовом позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3» на телеканалі «ІНТЕР» поширено інформацію під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», а саме:
-«Дві тисячі доларів треба було заплатити і в основному у них там цим завідувала ОСОБА_2 . Вона куріровала їхніми медсестрами»
-«і все це на скромну зарплату медпрацівника».
На підтвердження вказаних обставин позивачем було надано до суду оптичний диск з відеозаписом, який був досліджений судом у ході судового розгляду.
У своєму позові позивач стверджує, що в мережі «Інтернет» на вебсайті Youtube, за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 було опубліковано відеозапис з аудіовідтворенням інформації, яку просить спростувати позивач у своєму позові.
Зазначені обставини підтверджуються відеозаписом екрану з вебсайту www.youtube.com, який був доданий стороною позивача до позовної заяви, і, як убачається з відзиву на позов, представник відповідача фактично не заперечує факт розміщення у мережі Інтернет вказаної публікації (а.с. 163-166), хоча в судовому засіданні зазначив, що відеозапис має ознаки монтування.
За таких обставин, суд доходить однозначних висновків про доведеність позивачем факту поширення оскаржуваної інформації, яка була доведена до невизначеного кола осіб, через мережу Інтернет на сайті www.youtube.com. У той же час, позивачем не було подано до суду доказів того, що оспорювана інформація була поширена саме в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3» на телеканалі «ІНТЕР» ІНФОРМАЦІЯ_1 . А розміщення такої інформації на Youtube жодним чином не підтверджує, що ця ж інформація була розповсюджена в ефірі телеканалу «ІНТЕР», власником якого є відповідач.
Подана позивачем до суду копія наказу т.в.о. директора Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» №115 від 26.04.2021 року (а.с. 117-118) також не підтверджує факт поширення в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3» на телеканалі «ІНТЕР» ІНФОРМАЦІЯ_1 оспорюваної інформації, оскільки зазначена Державна установа не є розпорядником інформації про час, обсяг та зміст програмного наповнення ефіру на телеканалі «ІНТЕР».
Натомість відповідач у своєму відзиві, посилаючись на ст. 48 ЗУ «Про телебачення та радіомовлення», зауважив, що усі сюжети телевізійних передач на телеканалі «ІНТЕР» зберігаються у відповідача лише 14 днів, тому він був позбавлений можливості перевірити, що оспорювана позивачем інформація була поширена саме у телевізійному ефірі ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом 07.06.2021 року зі спливом вказаного строку. Зазначені обставини підтверджуються також і наявною у справі відповіддю на адвокатський запит адвокату Мічуріній О.В. (а.с. 132).
У свою чергу суд звертає увагу на те, що стороною позивача в порядку змагальної процедури не було ініційовано перед судом питання про забезпечення доказів до подання позову або ж витребування у відповідача оспорюваної інформації безпосередньо судовим рішенням уже під час судового розгляду.
Тож суд доходить переконання про недоведеність позивачем факту поширення інформації, яку вона просить визнати недостовірною, саме в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3» на телеканалі «ІНТЕР» ІНФОРМАЦІЯ_1. До того ж оригіналу зазначеного відеоматеріалу до матеріалів справи також не було долучено.
Водночас поширення оспорюваної інформації на Youtube за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 не заперечувалося жодним з учасників цивільного процесу, тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», власник вебсайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу.
У випадку YouTube-каналу взагалі неможливо визначити реєстранта доменного імені та/або отримувача послуг хостингу, оскільки для створення YouTube-каналу необхідний лише обліковий запис Google. В свою чергу, для створення облікового запису Google не потрібен ані домен, ані хостинг - лише номер телефону.
Відповідно до умов користування платформою Youtube, які розміщені в мережі Інтернет і є загальнодоступними, «власники каналів YouTube можуть завантажувати Контент у Сервіс. Ви можете використовувати власний Контент для просування своєї компанії чи творчого підприємства. Увесь Контент, який ви вирішили завантажити в Сервіс, має відповідати цій Угоді та законодавству. Наприклад, надісланий Контент не має містити об`єктів права інтелектуальної власності третіх осіб (як-от матеріалів, захищених авторським правом), якщо це не дозволено відповідною особою чи в інший законний спосіб. Ви несете юридичну відповідальність за надісланий у Сервіс Контент. Ми можемо використовувати автоматизовані системи для аналізу вашого Контенту, щоб виявляти порушення та зловживання, як-от спам, шкідливе програмне забезпечення та незаконний контент».
Отже, відповідальність на надісланий у сервіс контент має нести саме власник відповідного каналу на YouTube, оскільки лише власник каналу має до нього доступ, відповідає за надісланий контент та може завантажувати контент на його каналі, зокрема, і про спростування недостовірної інформації.
Таким чином, у разі поширення оспорюваної інформації на YouTube-каналі належним відповідачем є автор поширеної інформації та власник відповідного YouTube-каналу.
В той же час, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження належності саме відповідачу Youtube-каналу, на якому було розміщено відео з оспорюваною інформацією.
Більше того, матеріали справи взагалі не містять підтвердження того, на якому саме Youtube-каналі та коли саме така інформація була розповсюджена. При цьому суд зазначає, що на момент розгляду справи дане посилання вже є неактивним.
Разом з тим позивач не надав доказів публікації аудіовізуального файлу з недостовірною інформацією про неї саме відповідачем у будь-який спосіб її поширення, чи то в ефірі телебачення, чи то в мережі Інтернет.
Ураховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність у діях відповідача всіх елементів юридичного складу цивільного правопорушення (зокрема, факт поширення такої інформації саме в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3» на телеканалі «ІНТЕР» ІНФОРМАЦІЯ_1, а також її поширення саме відповідачем) і стороною позивача не доведено протиправність поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із порушенням її права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, то підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що суд дійшов переконання про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 76, 77, 81, 133, 137, 141, 259, 263, 264, 265, 272, 274-279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер» про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 26.06.2026 року.

Суддя Ю.О. Матвєєва
22 червня 2026 року