справа № 362/1734/26
провадження № 2/362/3467/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року 

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого – судді Поповича О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кострубіцької Т.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові за правилами за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Суд установив:
Суть і підстави позову. Процедура
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (дадалі - відповідачі), у якому просила встановити факт проживання однією сім?єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 03 квітня 2001 року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , із яким позивач перебувала в шлюбі з 1969 року. Рішенням Васильківського міського суду від 23 березня 2001 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано. Разом із тим, позивач зазначає, що рішення про розірвання шлюбу було імпульсивним, подружжя розлучилося, однак фактично не припиняло шлюбних відносин, продовжувало жити разом та вести спільне господарство. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 частини кватири, яка належала йому на піставі свідоцтва про право власності на житло від 06 серпня 1994 року. Інша частина квартири належить позивачу. Приватним нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини позивачу через відсутність доказів родинних відносин між померлим та позивачем. Позивач звернулась із даним позовом до суду з метою встановити факт проживання однією сім?єю із ОСОБА_4 .
Ухвалою від 23 березня 2026 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив справу до судового розгляду.
У судове засідання учасники справи не прибули, про дату й час судового засідання повідомлені належним чином. 
Від представника позивача надійшла заява, в якій остання просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала.
Від відповідачів надійшли заяви про можливість розгляду справи у їх відсутності. Окрім того, відповідачі зазначили, що не заперечують проти задовлення позовних вимог.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).
Встановлені судом фактичні обставини справи
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина та заведена спадкова справа №72/2025.
Із заявами про видачу свідоцтва на спадщину звернулася дочка померлого - ОСОБА_2 та позивач по справі - ОСОБА_1 .
Інший спадкоємець - син ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою, в якій зазначив, що не заперечує проти оформлення спадкового майна без урахування його інтересів дочкою померлого батька.
Постановою від 27 листопада 2025 року №466/02-14 приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки нею пропущений встановлений законом строк для прийняття спадщини.
Із позовом про поновлення такого строку відповідач не зверталась.
У свою чергу, позивачу також відмовлено в оформленні спадкового майна за законом після смерті ОСОБА_4 через відсутність заповіту, а також доказів родинних відносин.
Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_4 перебували у шлюбних відносинах з 1962 року, рішенням Васильківського міського суду від 23 березня 2001 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 03 квітня 2001 року.
Звертаючись із даним позовом до суду позивач зазначила, що як до, так і після розірвання шлюбу, до дня смерті ОСОБА_4 , вони проживали однією сім?єю, як чоловік та дружина, мали спільний побут, бюджет, разом займались домашнім господарством.
Так, відповідно до довідки, виданої 22 грудня 2025 року депутатом Васильківської міської ради Пацало Л., ОСОБА_1 на день смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона дійсно проживала з ним разом, однією сім?єю понад 20 останніх років за адресою АДРЕСА_1 , в якій вони були зареєстровані і яка належала їм на праві спільної часткової власності. 
Згідно з актом обстеження житлових умов, складеного депутатом Васильківської міської ради Пацало Л., в результаті обстеження помешкання, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , встановлено наступне. Дана квартира була приватизована подружжям ОСОБА_4 і ОСОБА_1 06 серпня 1994 року (на підставі наказу виконкому Васильківської міськради, Київської області №155 від 10 червня 1994 року) на праві спільної часткової власності, тобто по 1/2 частині кожному, в якій вони разом проживали і були зареєстровані. Не дивлячись на те, що подружжя ОСОБА_5 в квітні 2001 році розірвали свій шлюб, в цьому ж 2001 році вони продовжували жити разом, однією сім?єю, підтримували свої подружні відносини, вели спільне домашнє господарство, доглядали один одного до дня смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ніхто з сусідів і навіть їхні діти не знали, що в 2001 році (можливо із за якогось непорозуміння) вони розірвали свій шлюб бо весь цей час, з 2001 року і по день смерті ОСОБА_6 жили однією сім?єю, разом вели спільне домашнє господарство, разом вирішували питання утримання свого житла і сплати комунальних послуг, разом приймали своїх дітей з внуками і також разом відвідували їх. ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли помер ОСОБА_7 , діти разом з матір?ю хоронили свого батька. 
Судом досліджені надані стороною позивача докази на підтвердження факту спільного проживання та ведення спільного побуту, як то придбання металопластикових конструкцій, металевих дверей в квартиру, встановлення лічильників, проведення кабельної мережі, вирішення спільних питань щодо комунальних послуг.
Факт спільного проживання позивача із померлим також пядтверджується показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , долученими до матеріалів справи.
Нормативно-правове регулювання та мотиви суду
Суд вивчив наявні в справі докази та проаналізував вищезазначені факти, приймає до уваги, що позивач позбавлена можливості у здійсненні права на спадкування в інший спосіб, крім встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Тобто і для «фактичного подружжя» повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені статетю 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно із частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
СК України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_4 підтримувалися стосунки, які мали характер сімейних відносин.
Суд оцінив належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та врахував те, що у ході розгляду справи знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивач, надані докази є такими, що дозволяють встановити факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Разом з тим, інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство СК України.
Оскільки наявними у матеріалах справи доказами доведено проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, проте інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство СК України, який набрав чинності 01 січня 2004, то вказаний факт може бути встановлений саме з 01 січня 2004 року.
Суд також враховує положення статті 206 ЦПК України, відповідно до якої відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не встановив.
Таким чином, позов належить задовольнити.
Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
1. Задовольнити позов частково.
2. Встановити факт проживання однією сім?єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01 січня 2004 року до для смерті останнього – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення: 16 червня 2026 року.

Суддя         О.В. Попович