Номер провадження: 22-ц/813/3834/26 
Справа № 522/5287/25-Е
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
21.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12 червня 2026 року,
за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування зазначивши, що 14.12.2020 року ОСОБА_1 , будучи клієнтом банку, уклала з банком кредитний договір №АВН0СТ155101607961009401 щодо надання кредиту у розмірі 40 000,00 грн строком на 40 місяців (тобто до 13.04.2024) зі сплатою процентів у розмірі 50,00% річних та комісії в розмірі 0,00 грн. Банк свій обов`язок виконав повністю, надавши позичальнику кредит згідно умов кредитного договору, однак ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту, а також процентів за користування ним не виконує, у зв`язку з чим станом на 18.03.2025 року має заборгованість в розмірі 51 805,02 грн, яка складається з наступного: 30 379,33 грн - заборгованість за кредитом, 21 425,69 грн - заборгованість за відсотками. 
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 у розмірі 51 805,02 грн, яка складається з наступного: 30 379,33 грн - заборгованість за кредитом, 21 425,69 грн - заборгованість за відсотками, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Хаджибейський районний суд м. Одеси рішенням від 12 червня 2025 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив. Стягнув із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» суму заборгованості за кредитним договором №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 року у розмірі 51 805,02 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 40 000,00 грн строком на 40 місяців зі сплатою процентів у розмірі 50,00 % щорічно. ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 18.03.2025 року має заборгованість в розмірі 51 805,02 грн, яка складається з наступного: 30 379,33 грн - заборгованість за кредитом, 21 425,69 грн - заборгованість по відсоткам. Оскільки своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 добровільно не виконує належним чином та як боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів, а також процентів за користування кредитом, що стало наслідком звернення АТ «Акцент-Банк» до суду за захистом своїх прав та інтересів. З наведених підстав, суд задовольнив позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року з огляду на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин справи.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява не підписана позивачем, її не подано через електронний суд, відсутні відомості про її підписання КЕП, а тому позовна заява підлягала поверненню без розгляду, оскільки позивач як юридична особа повинен подавати документи в електронній формі виключно через систему електронний суд із накладенням кваліфікованого цифрованого підпису. Крім того, скаржник зазначає, що сторонами 14.12.2020 не було укладено кредитний договір на умовах, про які стверджує позивач, а його посилання на цей кредитний договір, заяву відповідача, графік погашення кредиту, умови та правила банківських послуг є безпідставними, адже про зміст цих документів відповідач дізналась після отримання позову, нею підписано тільки анкету-заяву про приєднання до умов та правил банківських послуг у А-банку від 16.01.2019, інші документи вона не підписувала, про їх зміст не знала, позивач до неї, як до споживача банківських послуг, не доводив інформацію.
Скаржник наголошує, що надані позивачем документи містять істотні суперечності у визначенні строку кредиту та розмірі відсотків за користування ним, що також свідчить про неузгодженість істотних умов кредитного договору, а саме: у позові зазначено про строк кредитування - 40 місяців та 50 % річних, в паспорті споживчого кредиту - 36 місяців, проста ставка 50 % річних, реальна річна процентна ставка - 64,5 %, в заяві клієнта від 14.12.2020 - 36 місяців, процентна ставка 50 % річних, в таблиці обчислення загальної вартості кредиту - 36 місяців, реальна річна процентна ставка 64,5 %. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що саме ці умови та правила банківських послуг у А-банку та їх п.1.1.3.2.9, на редакцію якого посилається позивач, діяв на момент підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил банківських послуг у А-банку від 16.01.2019. 
Скаржник наголошує, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки відповідач отримала 40 000,00 грн та повернула позивачу 30 652,49 грн, залишок склав - 9 347,51 грн, проте позивач не наводить підстави для його стягнення та не просить їх стягнути, а суд першої інстанції вказані доводи сторони відповідача проігнорував, не надавши мотивованої оцінки та мотивів відхилення цих аргументів. Крім того, суд не встановив, якими саме конкретними доказами підтверджується укладення сторонами 14.12.2020 кредитного договору, чим допустив неповне з`ясування обставин справи.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.07.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та Акціонерному товариству «Акцент-Банк» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 29.07.2025 року отримано ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч. 7 ст. 272 ЦПК України.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 29.07.2025 року отримано представником ОСОБА_1 - адвокатом Орез В.П. 04.08.2025 року о 23:49:05 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Копію ухвали про відкриття провадження від 29.07.2025 року та копію апеляційної скарги Акціонерним товариством «Акцент-Банк» отримано 30.07.2025 року о 23:12:18 та 15.07.2025 року о 18:45:18 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Акціонерне товариство «Акцент-Банк» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Хаджибейского районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року залишити без змін. Позовна заява подана через електронний суд, що передбачає обов`язкове її підписання (та додатків до позовної заяви) КЕПом уповноваженим представником банку. Тільки після підписання КЕПом подання позову було можливе через електронний суд. Відповідач в анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 11.09.2020 в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг, приєдналася до них та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до умов та правил, викладеними на сайті банку. В подальшому, будучи клієнтом банку, відповідач скористалася додатковою послугою банку - «Швидка готівка». Відповідно до умов даної послуги, відповідач з допомогою сервісу «А24» уклав в електронній формі з банком додатковий кредитний договір №ABH0CT155101607961009401 від 14 грудня 2020 року на суму в розмірі 40 000,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою процентів у розмірі 50% на рік. Договір (заява) про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT155101607961009401 від 14 грудня 2020 року, в якій зазначені всі умови договору, у тому числі і процентна ставка, підписана відповідачем простим електронним підписом. Даний спосіб підписання передбачений постановою Правління Національного банку України від 18 травня 2022 року №100 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України». У разі, якщо один із документів було підписано простим електронним підписом у вигляді ОТП-паролю, то відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку погодився на його використання згідно до п. 1.1.3.2.9 УіПу. Окрім того, додана додатком до позову виписка по рахунку відповідача підтверджує погашення. Банківська виписка - це сукупний реєстр операцій по відповідному рахунку, а на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів до позову було додано меморіальний ордер зі значенням відповідної суми кредиту, яка була перерахована відповідачу. У п.7 заяви клієнта №ABH0CT155101607961009401 від 14.12.2020 року зазначено номер карти клієнта, на яку було зараховано кошти кредиту. Щодо зазначення виконання вимог у договорі датою 13.04.2024, то приймаючи до уваги постанову Національного банку України Правила від 25.02.2022 №23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп» банком було застосовано до клієнта кредитні (військові) канікули строком на 4 місяці, що дало змогу за даний період не нараховувати відсотки, однак строк дії договору автоматично було продовжено на 4 місяці після строку його закінчення. У випадку, якщо судом вважається, що банком було неправомірно застосовано військові канікули, то з розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за кредитним договором не нараховувалися у період дії канікул. Нарахування відсотків здійснювалося відповідно до додатку 1 до кредитного договору, а штрафні санкції за дане прострочення у вигляді пені банком не застосовувалися. Загальна сума до стягнення з дією військових канікул не змінюється.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.05.2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 у розмірі 51 805,02 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 х 30 = 90 840,00 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 40 000,00 грн строком на 40 місяців зі сплатою процентів у розмірі 50,00 % щорічно. ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 18.03.2025 року має заборгованість в розмірі 51 805,02 грн, яка складається з наступного: 30 379,33 грн - заборгованість за кредитом, 21 425,69 грн - заборгованість по відсоткам. Оскільки своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 добровільно не виконує належним чином та як боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів, а також процентів за користування кредитом, що стало наслідком звернення АТ «Акцент-Банк» до суду за захистом своїх прав та інтересів. З наведених підстав, суд задовольнив позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» у повному обсязі.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює банком (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»).
Судом встановлено, що 16.01.2019 ОСОБА_1 приєдналася до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку.
Зазначена анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» підписана власноручним підписом ОСОБА_1 . Анкета-заява містить докладну інформацію щодо відповідача, зокрема її дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу реєстрації та проживання, номер мобільного телефону, сімейний стан, соціальний статус. 
Підписавши зазначену анкету-заяву ОСОБА_1 підтвердила, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомлена та згодна з умовами вказаного договору.
Також матеріали справи містять заяву клієнта ОСОБА_1 №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 року, яка підписана простим електронним підписом за номером телефону НОМЕР_1 , та в якій зазначено інформацію щодо основних умов кредитування, зокрема суми кредиту - 40 000,00 грн, строк кредиту - 36 місяці, процентної ставки (фіксованої) - 50 % на рік, номеру платіжної карти, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується кредит - НОМЕР_2 .
Згідно п. п. 8, 9 заяви зазначено, що ОСОБА_1 просить надати їй в АТ «А-Банк» кредит за послугою «Швидка готівка», а також вона погоджується, що ця заява разом з умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «А-Банк» при наданні банківських послуг, таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту становить кредитний договір.
14.12.2020 року позивальник ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» простим електронним підписом за номером телефону НОМЕР_1 . 
Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки, яка підписана відповідачем простим електронним підписом за номером телефону НОМЕР_1 , містить в собі розміри платежів і дати їх здійснення позичальником для періодичного погашення частинами суми кредиту та процентів за користування ним, починаючи з дати видачі 14.12.2020 року і по 13.12.2023 року.
Меморіальним ордером №TR.16033640.36285.65455 від 14.12.2020 підтверджено видачу кредиту згідно договору №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 року на суму 40 000,00 грн.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт отримання відповідачем грошових коштів на підставі кредитного договору №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 року та неповернення їх кредитодавцю у встановлений строк, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої позивачем доведено у встановленому процесуальним законом порядку.
Так, звертаючись до суду із позовом банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка виникла станом на 18 березня 2025 року у розмірі 51 805,02 грн, яка складається з наступного: 30 379,33 грн - заборгованість за кредитом, 21 425,69 грн - заборгованість за відсотками, надавши на підтвердження існування кредитних правовідносин між сторонами копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», власноручно підписану ОСОБА_1 16.01.2019, копію паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка», копію заяви клієнта ОСОБА_1 №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 року, яка підписана клієнтом простим електронним підписом за номером телефону НОМЕР_1 , таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, меморіальний ордер №TR.16033640.36285.65455 від 14.12.2020, виписку по кредиту, з якої вбачається рух коштів позичальника за період з 14.12.2020 по 17.03.2025, розрахунок заборгованості за договором №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 року.
Скаржник в апеляційній скарзі не заперечує факт підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил банківських послуг у А-банку від 16.01.2019 та наголошує, що інші документи вона не підписувала.
Однак, як вбачається із заяви клієнта ОСОБА_1 №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 року, остання підписана простим електронним підписом за номером телефону НОМЕР_1 . Вказаний номер телефону зазначено у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил банківських послуг у А-банку від 16.01.2019, та є тотожним. 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які да-ні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи за-перечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). 
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
ЄСПЛ визнає допустимість застосування у цивільних справах стандарту доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities) (див. наприклад п. 43 рішення від 15 листопада 2007 року у справі «Бендерський проти України», заява № 22750/02; рішення від 15 листопада 2007 року у справі «Khamidov v. russia», заява №72118/01; рішення від 23 серпня 2016 року у справі «J.K. and others v. Sweden», заява № 59166/12) та вказує на його відмінність із стандартом доказування у кримінальних справах - «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt). 
На відмінність між стандартами доказування у цивільних та кримінальних справах звертав увагу і Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 січня 2026 року у справі №755/9838/23.
Водночас стандарт доказування «баланс ймовірностей» чи «перевага доказів» не є просто припущенням, заснованим на здогадках або підозрах, він обов`язково має ґрунтуватися на певних доказах та їх оцінці судом. 
Велика Палата Верховного Суду у пункті 81 постанови від 18 березня 2020 року у цивільній справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) сформулювала висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).
Колегія суддів відхиляє доводи сторони відповідача про відсутність існування кредитних відносин між сторонами з огляду на те, що позичальник 14.12.2020 не підписувала кредитний договір з огляду на наступне.
У постанові від 06 травня 2020 року у справі №372/223/17 Верховний Суд зазначив, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо. 
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. 
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. 
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. 
У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі №194/329/15 зазначено, виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. 
З наданої банком виписки про рух коштів по картці відповідача ОСОБА_1 від 18.03.2025 року за період з 14.12.2020 року по 17.03.2025 року вбачається, що відповідач неодноразово здійснювала операції щодо кредитних коштів, наявних на картці. 
Отже, виписка про рух коштів по картці є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, сплати послуг карткою, часткове погашення заборгованості. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи скаржника про відсутність доказів укладення кредитного договору спростовуються випискою по картці за період з 14.12.2020 року по 17.03.2025 року, яка є належними та допустимими доказом у справі. Більш того, сама ж відповідач в апеляційній скарзі наголошує, що нею отримано 40 000,00 грн, при цьому за відсутності будь-яких договірних відносин з банком, що намагається довести відповідач, факт отримання вказаних коштів від банку мав викликати обґрунтовані сумніви у їх походженні, однак докази на підтвердження звернення ОСОБА_1 до банку з приводу, наприклад, з`ясування природи цих коштів чи їх повернення банку як помилково надані у матеріалах справи відсутні.
Колегія суддів наголошує, що на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». 
Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. 
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». 
Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. 
У частинах першій та другій статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. 
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних. 
Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21). 
Частиною п`ятою статті 100 ЦПК України передбачено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. 
Отже, якщо до суду подано копію електронного доказу, це саме по собі не означає неприйнятність такого доказу як такого. Лише якщо в учасника справи або в суду виникне сумнів щодо цього доказу, то суд може витребувати в учасника справи, який надав таку копію, оригінал електронного документа. 
Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції приймав участь представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який зокрема подавав відзив на позовну заяву Акціонерного товариства «Акцент-Банк». В той же час, стороною відповідача, яка заперечувала факт укладення кредитного договору, жодних клопотань до суду першої інстанції, наприклад про витребування оригіналу кредитного договору, не подавала. Не подано таких клопотань і до суду апеляційної інстанції при зверненні із апеляційною скаргою. 
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що оскільки нею частково погашено заборгованість, то підстави для задоволення позову відсутні. Укладеним кредитним договором визначено плату за користування кредитними коштами, зокрема у заяві клієнта ОСОБА_1 №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 року вказано, що процентна ставка (фіксована) за користування кредитними коштами становить 50 % на рік. З урахуванням наведеного, кредитодавцем правомірно заявлено до стягнення окрім тіла кредиту проценти за користування ним, що в загальному розмірі перевищує суму сплачених ОСОБА_1 на виконання своїх зобов`язань грошових коштів та становить 51 805,02 грн, що вже включає платежі позичальника. 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
У ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. 
У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за ОСОБА_1 рахується заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 21 425,69 грн, при цьому вказаний розрахунок свідчить про дотримання кредитором як періоду нарахування процентів, так і використання розміру процентної ставки за визначеними умовами договору. Зауважень із посиланням на неправильність проведеного позивачем розрахунку із наданням відповідних доказів відповідачем не зазначено, свого контррозрахунку не надано.
Водночас, доказів односторонньої відмови позичальника від кредитного договору з одночасним поверненням банку у повному обсязі отриманих кредитних коштів чи звернення позичальника до банку з метою зміни умов кредитного договору, матеріали справи не містять. 
Доводи ОСОБА_1 , що викладені в апеляційній скарзі про необхідність залишення позовної заяви без розгляду з огляду на відсутність її підпису позивачем, колегія суддів відхиляє, адже згідно відповіді Приморського районного суду м. Одеси від 06.05.2026 за вих. №1/187/2026 на запит Одеського апеляційного суду від 29.04.2026 за вих. №22-ц/813/3834/26, відповідно до даних автоматизованої системи документооббігу суду КП «Д-3», 18.03.2025 до Приморського районного суду м. Одеси через підсистему Електронний суд надійшов позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначений позов подано представником Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Шкапенком Олександром Віталійовичем та підписано електронним підписом, що підтверджено протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису є додатком до відповіді суду першої інстанції та повністю підтверджує інформації, викладену в ній.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором №АВН0СТ155101607961009401 від 14.12.2020 у розмірі 51 805,02 грн.

Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. 
За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не дають колегії суддів підстав для його скасування, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Щодо судових витрат 
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника. 
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів, 
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко