Справа № 159/6461/25
Провадження № 2/159/245/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,
з участю:
секретаря
судового засідання Гусар Т.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,
представника третьої особи Гупіка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовомОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , з участю третьої особи - Служби у справах дітей Ковельської міської ради Волинської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, - 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала в шлюбі з відповідачем з 03.09.2005 року. 
Від шлюбу у подружжя народилось двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11.04.2025 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. При розірванні шлюбу питання щодо визначення місця проживання дітей не вирішувалось.
Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із позивачем. 
Діти для повного і гармонійного розвитку їх особистості потребують любові та розуміння, вони мають, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. 
Разом з цим, відповідач вихованням та розвитком дітей не займається, періодично приходить та вчиняє сварки у присутності дітей, у зв`язку з чим до правоохоронних органів були зроблені неодноразові звернення.
Дані події впливають на дітей негативним чином, діти налякані батьком та уникають спілкування з ним через його негативну поведінку. Також діти повідомили матері, що не сплять по черзі вночі, оскільки хвилюються, що у батька є ключ від квартири, в якій вони проживають, і він знову може прийти та влаштувати сварку.

В той же час, позивач має всі можливості для утримання та виховання своїх дітей у належних умовах та здоровій атмосфері. 
Діти проживають разом з позивачем в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . В даному житловому приміщенні зареєстровано місце проживання позивача та місце проживання дітей.
В зв`язку з наведеними обставинами, позивач просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .
Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Усаченко О.В. правом на подання відзиву на скористались.
11.12.2025 представником позивача - адвокатом Єрмоленко О.О. через систему “Електронний суд” подано заяву про збільшення позовних вимог. 
Покликаючись на відповідні правові норми, представник позивача просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник Єрмоленко О.О. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог. Просили позов задовольнити повністю. Додатково представник позивача вказувала на те, що між сторонами дійсно існує спір щодо місця проживання малолітньої доньки, оскільки домовленості між сторонами про її місце проживання немає. Позивач не має будь-якого підтвердження того, що відповідач не заперечує проти проживання дитини разом з матір`ю. Крім цього, навіть якщо відповідач на даний час не проти такого проживання дитини з матір`ю, то може бути проти в майбутньому.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зокрема, вказував на те, що діти на даний час проживають разом з матір`ю, тобто позивачем, та будь-якого спору щодо визначення місця проживання дітей між сторонами не виникало та на даний час немає. Він не ніколи не заперечував та не заперечує щодо місця проживання дітей. Він домовлявся з позивачем про те, що після розлучення діти будуть проживати разом з позивачем в квартирі, яка належить його матері, а тому позивач маніпулює тим, що такої домовленості немає. Щодо стягнення з нього аліментів в частці від доходу заперечував, оскільки на даний час забезпечує дітей матеріально та надає щомісячно по 20000 грн. на кожну дитину. Крім цього, в разі необхідності, додатково купує дітям необхідні речі, одяг, оплачує їх подорожі, тощо. Не заперечуючи в цілому проти стягнення з нього аліментів, просив визначити їх розмір в твердій грошовій сумі в розмірі по 20000 грн. щомісячно на кожну дитину.
Представник відповідача - адвокат Усаченко О.В. в судовому засіданні вказував на те, що визначення судом місця проживання дитини можливе лише в разі наявності спору між батьками. Оскільки донька проживає з позивачем, відповідач проти цього не заперечує, ніколи не висловлював незгоди з цього приводу, тому між сторонами відсутній спір з цього приводу. Акцентував увагу суду на тому, що на момент звернення до суду з даним позовом право позивача на проживання дитини разом з нею не було порушено, а судове рішення не може убезпечувати від порушення такого права в майбутньому. За таких обставин, просив закрити провадження в цій частині позовних вимог. Крім цього, заперечував щодо стягнення аліментів з відповідача в користь позивача в частці від заробітку та просив визначити їх в твердій грошовій сумі, а саме - по 20000 грн. щомісячно на кожну дитину.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області - Гупік М.І. в судовому засіданні пояснив, що діти сторін по справі перебувають на обліку у Службі у справах дітей як такі, що опинились в скрутних життєвих умовах, оскільки відповідач вчинив домашнє насильство у їх присутності. На відповідному засіданні комісії було заслухано обох сторін та надано висновок про доцільність проживання дітей разом з позивачем. Вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, оскільки між сторонами немає прямої домовленості про це. Саме таким чином будуть забезпечені права малолітньої дитини. Просив позов в частині визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити, а щодо стягнення з відповідача аліментів покладався на розсуд суду.
Суд, заслухавши учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення.
Так, відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
Судом встановлено, що 03.09.2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Іршавського райуправління юстиції Закарпатської області зроблено актовий запис № 91.
Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження.
Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 11 квітня 2025 року, що підтверджується копією рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області (справа № 159/4631/24), яке набрало законної сили 13.05.2025.
Після розірвання шлюбу між сторонами, діти проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстровані за цією ж адресою.
Вказана обставина визнається сторонами та додатково підтверджується довідкою № 2549 від 14.08.2025 про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, з якої вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно вимог ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.
Як вбачається з висновку Служби у справах дітей щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 разом з матір`ю ОСОБА_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 11.12.2025 № 435, Служба у справах дітей визнала доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .
В судовому засіданні відповідач не заперечив, що спільна донька ОСОБА_7 проживає з матір`ю та стверджував, що у нього з позивачем жодного спору щодо визначення місця проживання доньки не виникало, до органу опіки та піклування з цього приводу він не звертався. 
Тобто, з пояснень сторін та досліджених письмових доказів у справі, судом встановлено, що між батьками фактично відсутній спір щодо визначення місця проживання їх малолітньої доньки ОСОБА_7 .
Таким чином, в судовому засіданні беззаперечно встановлено ряд фактів: неповнолітня донька проживає разом з позивачем; дитина зареєстрована за місцем проживання позивача; відповідач не заперечував (не оспорював) раніше та не заперечує (не оспорює) на даний час проти проживання доньки з матір`ю.
Суд звертає також увагу на те, що спір щодо місця проживання дитини був ініційований матір`ю, з якою дитина і так проживає, батько дитини не вимагав та не вимагає зміни місця проживання доньки. Тобто, право позивача на проживання малолітньої доньки разом нею, яке б підлягало судовому захисту, на момент подання позовної заяви до суду, не було порушене, як не порушене і на момент розгляду справи по суті. 
Системний аналіз ст. 161 СК України дає підстави вважати, що визначення судом місця проживання дитини можливе лише в разі наявності спору між батьками.
В даному випадку судом не встановлено, що між позивачем та відповідачем є спір з цього приводу. 
Доводи позивача про її бажання, щоб дитина на законних підставах проживала разом з матір`ю та про відсутність домовленостей про це з відповідачем є безпідставними, оскільки дитина і так на законних підставах проживає разом з нею.
Додаткового встановлення чи підтвердження рішенням суду ця обставина в даному випадку не потребує.
Таким чином, позивачем не доведено порушення відповідачем її цивільних прав в цій частині, а тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. 
Вирішуючи іншу позовну вимогу - стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, суд прийшов до наступних висновків.
Стаття 8 Закону України “Про охорону дитинства” визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Судом встановлено, що неповнолітні діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, що не спростовано відповідачем.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Таким чином, виключне право визначати порядок стягнення аліментів (в частці від доходу, чи в твердій грошовій сумі) належить саме позивачу, а тому доводи відповідача та його представника про необхідність в даному випадку стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є безпідставними.
Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає за необхідне вказати на те, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.
Відповідач має вік 42 рік, є фізичною особою-підприємцем, отримує стабільні доходи, що ним не спростовано, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших утриманців, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей.
Визначений позивачем розмір аліментів в розмірі 1/3 частини усіх доходів щомісячно, на переконання суду, є об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин, буде відповідати потребам дітей у їх матеріальному забезпеченні згідно їх віку, узгоджується із закріпленими у ч. 9 ст. 7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності, а тому саме такий розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача.
Позивач фактично звернулась до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів 11.12.2025 року шляхом збільшення позовних вимог.
З огляду на викладене та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 191 СК України, стягнення аліментів в даному випадку слід розпочинати з 11.12.2025 року.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць, виходячи з мінімального розміру заробітної плати, слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.
Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 160, 161, 180, 181, 183 Сімейного кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , з участю третьої особи - Служби у справах дітей Ковельської міської ради Волинської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 09.04.2001 року Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 18.10.2005 року Іршавським РВ УМВС України в Закарпатській області, РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей – дочкиОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всього доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 11.12.2025року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 09.04.2001 року Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області, РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь держави судовий збір в сумі 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць в сумі 2882 (дві вісімсот вісімдесят дві) грн. 33 коп. звернути до негайного виконання.

В задоволенні решти вимог позову — відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 18 червня 2026 року.

Головуючий 	П. Ю. БОЙЧУК