ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3338/26 Справа № 198/841/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білинський М. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Гапонова А.В., 
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року про забезпечення позову у цивільну справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобов`язання виконати у натурі обов`язок встановлений договором іпотеки, стягнення моральної шкоди (суддя першої інстанції Білинський М.В.),

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_3 звернулась до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до  ОСОБА_1 про зобов`язання виконати у натурі обов`язок встановлений договором іпотеки, стягнення моральної шкоди.
Крім того, 15 грудня 2025 року ОСОБА_3 звернулась до місцевого суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 );
- заборонити усім суб`єктам державної реєстрації прав (у тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним реєстраторам, нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, іншим особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, які належать на підставі власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 ).
Ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також вказано, що вжиті місцевим судом заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими вимогами у позові.
Мотивує скаргу тим, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наміри апелянта здійснити відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 1225988000:01:001:0565 або вчинити дії з метою ухилення від виконання можливого рішення суду.
Оскаржуваною ухвалою суду накладено арешт та заборону вчиняти будь-які дії на все нерухоме майно, що належить відповідачу. При цьому суд не з`ясував та не врахував наступні обставини: - вартість позовних вимог; - співмірність обмежень; - необхідності саме такого обсягу втручання в право власності відповідача.
Вказує, що на сьогоднішній день на земельну ділянку існує обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно № 5509272 від 29.04.2014 року на підставі договору іпотеки, серія та номер: реєстр № 81, виданий 29.04.2014, що підтверджується Інформацією з ДРРПНМ № 457200121 від 18.12.2025 року.
ОСОБА_2 , просив оскаржувану ухвалу суду від 17 грудня 2025 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Від представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вказала на те, що у разі невжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу, вона має право у будь-який момент відчужити належне їй нерухоме майно, у тому числі з метою уникнення реального виконання рішення суду у разі задоволення позову, і виконання судового рішення про стягнення моральної шкоди, яка визначена позивачем і заявлена у позові у розмірі 50 000,00 грн., буде значно ускладненим. Тобто, вжити судом першої інстанції заходи забезпечення позову у оскаржуваній ухвалі є спів мірними, просила оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її у повному обсязі.
ОСОБА_3 та її представник у судове засідання не з`явились, були повідомленні належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 просила зобов`язати відповідача (спадкоємця спірного майна) виконати у натурі обов`язок встановлений Договором іпотеки (укладений між позивачкою та нині покійною ОСОБА_5 ) – надати позивачу документи щодо предмету іпотеки (земельна ділянка кадастровий номер 122598800:01:001:0565), а саме: копію сертифікату на право на земельну ділянку (пай), копію свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію агрохімічного паспорта на земельну ділянку;
-стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду.
Крім того,застосовуючи заходи забезпечення позову, шляхом накладення заборони на відчуження та іншої реєстраційних дій на все Майно ОСОБА_6 , місцевий суд виходив з того, що у разі відчуження майна виконання судового рішення (в разі задоволення позову) буде утруднено (або унеможливлено), зважаючи на розмір позовних вимог і вартість предмету іпотеки.
Однак, колегія суддів не може погодиться з місцевим судом у повному обсязі щодо накладення заборони на все нерухоме майно відповідачки.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
При цьому, вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Такі висновки зроблені і Великою Палатою Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Як було встановлено апеляційним судом та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_3 звертаючись до суду із позовом просила зобов`язати відповідача (спадкоємця спірного майна) виконати у натурі обов`язок встановлений Договором іпотеки (укладений між позивачкою та нині покійною ОСОБА_5 ) – надати позивачу документи щодо предмету іпотеки (земельна ділянка кадастровий номер 122598800:01:001:0565), а саме: копію сертифікату на право на земельну ділянку (пай), копію свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію агрохімічного паспорта на земельну ділянку;
-стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Так, в обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач, не виконала своє зобов`язання перед іпотекодержателем ОСОБА_3 відповідно до п. 9 Договору іпотеки від 29.04.2014р. (право вимагати від правонаступника за Договором іпотеки – спадкоємця померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_1 ) надати документи, які запитуються (витребовуються) у порядку здійснення документальної перевірки наявності та стану Предмету іпотеки, в тому числі в здійсненні перевірки умов його зберігання та користування/експлуатації, у тому числі з метою перевірки наявності, стану та умов користування/експлуатації Предмету іпотеки. Однак, відповідач ігнорує обов`язок надати вищезазначені документи, чим порушує права та законні інтереси позивача, що призвело до завдання відповідачем позивачу моральної шкоди, яку позивач оцінює у 50 000,00 гривень
В апеляційній скарзі, представник відповідачки зазначив, що у відповідності до п. 2.2. договору іпотеки від 29.04.2014 року на земельну ділянку з кадастровим номером 1225988000:01:001:0565 зазначено, що вартість предмету іпотеки визначено у розмірі 108024,00 грн. Крім того, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1225988000:01:001:0565 становить 284103,68 грн., що підтверджується Витягом № НВ-9991375002025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 26.12.2025 року.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Проаналізувавши наявні у справі докази, апеляційний суд встановив, що предметом розгляду є документи щодо предмету іпотеки – земельної ділянки, розташованої на території Чернявщинської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1225988000:01:001:0565, площею 6,455 га, однак, місцевий суд застосовуючи заходи забезпечення позову, шляхом накладення заборони щодо відчуження та реєстрації всього нерухомого майна належить ОСОБА_1 , належним чином не обґрунтував, за яких саме підстав дійшов до такого висновку, оскільки, як було встановлено матеріалами справи, фактично ціна даного позову становить 50000 грн., тоді як, згідно оцінки, вартість земельної ділянки становить 284103,68 грн., тобто, у даному випадку заборона щодо відчуження відповідачкою даної земельної ділянки, чи здійснення нею інших реєстраційних дій, буде достатнім заходом забезпечення позову, який у випадку задоволення позову на користь ОСОБА_3 , забезпечить його виконання.
За таких обставин, колегія суддів дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, шляхом заборонити усім суб`єктам державної реєстрації прав (у тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним реєстраторам, нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, іншим особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодоземельної ділянки, розташованої на території Чернявщинської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1225988000:01:001:0565, площею 6,455 га, цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки саме цей захід забезпечення позову, буде спів мірний із заявленими вимогами позивачки.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що питання щодо повного задоволення заяви про забезпечення позову судом першої інстанції вирішено з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року про забезпечення позову скасувати.
Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.
Заборонити усім суб`єктам державної реєстрації прав (у тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним реєстраторам, нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, іншим особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодоземельної ділянки, розташованої на території Чернявщинської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1225988000:01:001:0565, площею 6,455 га, цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:          О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

А.В. Гапонов

Повний текст судового рішення складено 28 квітня 2026 року.

Головуючий- суддя         О.В. Халаджи