ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Дерех Н.В.

12 травня 2026 року	Львів	Справа № 500/4140/25 пров. № А/857/13715/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року у справі № 500/4140/25 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.12.2025, яке набрало законної сили 02.01.2026, позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оформлене протоколом від 01.04.2025р. №6.
При цьому, суд зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2025р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.14 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні
Позивач подав до суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Із змісту заяви видно, що ОСОБА_1 просив суд, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 подати у 10-денний строк з дати прийняття ухвали подати звіт про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.12.2025р. у даній справі.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення задоволити та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 подати у 10 денний строк з дати прийняття судом судового рішення надати звіт про виконання Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 р. у справі 500/4140/25.
ч.1 ст.308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст.370 КАС України видно, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
ч.1 ст.372 КАС України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано ст.382 КАС України.
Із змісту ч.1, ч.2 ст.382 КАС України видно, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд першої чи апеляційної інстанції. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу. 
Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення.
Апеляційний суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи - позивача.
З аналізу зазначених норм законодавства видно, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому, після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили, суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили, підривається як авторитет судової гілки влади, так і авторитет демократичної держави в цілому.
Рішення суду, яке набрало законної сили - має бути виконане. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду, оскільки довіра людини до суду формується не тільки через призму справедливого судового рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що Комісією з питань надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_6 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про надання йому відстрочки від призову на військову службу. За результатами розгляду Комісією ухвалено рішення про відмову у наданні відстрочки від призову, оформлене Протоколом №2 від 13.01.2026р. 
Щодо доводів апелянта про невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.12.2025р. у справі №500/4140/25 колегія суддів зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання зазначеного рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянув заяву позивача від 12.03.2025р. про надання відстрочки від призову під час мобілізації разом із усіма поданими документами. 
За результатами такого розгляду Комісією з питань надання відстрочок ухвалено рішення про відмову в наданні відстрочки, оформлене протоколом №2 від 13.01.2026р..
Отже, відповідач виконав саме той обов`язок, який покладений на нього судовим рішенням, а саме – повторно розглянув заяву та прийняв відповідне рішення з урахуванням правової оцінки суду, а не був зобов`язаний прийняти рішення виключно про надання відстрочки.
Стосовно доводів апелянта про те, що повторне прийняття рішення про відмову свідчить про невиконання судового рішення колегія суддів зазначає наступне.
Факт прийняття за результатами повторного розгляду рішення, зміст якого не задовольняє позивача, не свідчить про невиконання судового рішення.
При цьому, судове рішення від 02.12.2025р. не містить обов`язкового позитивного вирішення питання про надання відстрочки, а лише зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Тому, незгода апелянта із результатом такого повторного розгляду може бути предметом окремого судового оскарження, але не є достатньою підставою для застосування механізму судового контролю.
Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про наявність підстав для встановлення судового контролю. Оскільки, відповідно до ст.382 КАС України та правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.06.2020р. у справі № 640/13988/19, підставою для встановлення судового контролю є наявність об`єктивно підтверджених обставин, які дають підстави вважати, що судове рішення не виконується або для його виконання необхідно докласти значних зусиль.
Однак, в даній справі такі обставини відсутні, оскільки відповідач надав належні докази виконання судового рішення, зокрема: копію протоколу засідання Комісії № 2 від 13.01.2026р.; повідомлення про результати розгляду заяви; лист про виконання рішення суду.
Щодо доводів апелянта, що подані документи безумовно підтверджують право на відстрочку колегія суддів зазначає наступне.
Оцінка достатності та належності поданих документів, а також вирішення питання про надання або відмову у наданні відстрочки належить до компетенції Комісії, утвореної при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560.
Судовий контроль не передбачає підміну судом дискреційних повноважень відповідного органу щодо оцінки документів та прийняття рішення по суті.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що суб`єкт владних повноважень в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично виконав вказане рішення суду, а вимоги заяви про встановлення судового контролю виходять за межі ухваленого рішення. 
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року у справі № 500/4140/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель