ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 947/14794/26
Провадження № 3/947/1645/26

04.06.2026 року м. Одеса

Cуддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відносно:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 627787 від 30.03.2026 року) – 

ВСТАНОВИВ:

30.03.2026 року о 12:28 год., за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, біля будинку № 1-А, водій ОСОБА_1 (далі – особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керував автомобілем марки «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів марки «DRAGER ALCOTEST» відповідно до якого у останнього виявлено 0,30%о (проміле) алкоголю.
 
За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.9 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно п.2.9(а) «Правил дорожнього руху» України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
В судове засідання особа, що притягується до адміністративної відповідальності та її представник не з`явилися, про дату та час судового розгляду були повідомлені завчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.
 
З огляду на вищезазначене, відповідно до вимог 268 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутні особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не виключають встановлення державами-учасницями процесуальних правил, у тому числі обмежень і заборон, які мають на меті забезпечити належний перебіг судового розгляду. Такі обмеження допустимі, якщо вони не позбавляють особу самого змісту права на доступ до суду, а є пропорційними та переслідують легітимну мету – уникнення безладу у судовому процесі, забезпечення ефективності правосуддя.
Право на доступ до суду не є абсолютним і може зазнавати обмежень, якщо такі обмеження передбачені законом, переслідують легітимну мету і є пропорційними. ЄСПЛ у низці справ підкреслював, що держави мають право регулювати доступ до суду через встановлення розумних процесуальних вимог, які не повинні звужувати саму суть цього права. Таким чином, певні формальні умови (наприклад, строки подання скарг, вимоги до форми) є допустимими.
Однією з ключових гарантій справедливого судового розгляду відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції є дотримання принципу розумного строку розгляду справи. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що держава зобов`язана організувати свою судову систему так, щоб забезпечити розгляд справ у межах строків, які відповідають критеріям розумності, з урахуванням складності справи, поведінки сторін та органів влади, а також значення справи для заявника.
Разом з обов`язком держави забезпечити своєчасність розгляду справ, cуд покладає відповідальність і на сторони судового провадження. Зокрема, учасники процесу повинні проявляти належну активність: своєчасно подавати заяви та докази, з`являтися на судові засідання, слідкувати за перебігом справи. ЄСПЛ підкреслив, що кожна сторона повинна з розумним інтервалом часу цікавитися розвитком провадження у її справі.
ЄСПЛ також наголошує, що процесуальні гарантії не можуть бути використані для зловживання правом. Якщо сторона навмисно затягує провадження, ігнорує судові приписи або іншим чином чинить перешкоди для справедливого розгляду справи, держава має право обмежити доступ до суду в межах розумного регулювання. Такі обмеження визнаються допустимими за умови, що вони не є непропорційними і не знищують суті права на суд.
Разом з тим на адресу суду надійшли заперечення адвоката Дудчак П.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , у який остання зазначає, що долучений до матеріалів справи відеозапис з бодікамер працівників поліції не містить моменту руху транспортного засобу, його зупинки працівниками поліції та безпосереднього факту керування автомобілем саме ОСОБА_1 . Звертає увагу суду на те, що відеозапис розпочинається вже після події, а тому, на думку сторони захисту, не підтверджує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим захисник вважає, що матеріали справи не містять належних доказів того, що 30.03.2026 року о 12 годині 28 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Крім того, адвокат зазначає, що відсутність належних доказів факту керування транспортним засобом свідчить про недоведеність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак і про відсутність у діях ОСОБА_1 складу зазначеного правопорушення. Також захисник ставить під сумнів результати огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest», відповідно до якого в організмі ОСОБА_1 було виявлено 0,30 проміле алкоголю. Посилаючись на положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, адвокат вказує, що похибка вимірювання приладу складає 0,03 проміле, а тому отриманий результат, на її думку, не може беззаперечно свідчити про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння. Окремо захисник посилається на положення Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року щодо допустимого рівня алкоголю та на принцип презумпції невинуватості, закріплений статтею 62 Конституції України, зазначаючи, що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь. Крім того, адвокат Дудчак П.В. звертає увагу суду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії», вважаючи, що суд не вправі самостійно усувати недоліки протоколу про адміністративне правопорушення або відшуковувати докази на підтвердження обвинувачення замість органу, який склав протокол. З огляду на наведене сторона захисту просить закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи сторони захисту про недоведеність факту керування транспортним засобом та відсутність об`єктивної сторони правопорушення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган або посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа у його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і відеозапису, а також іншими документами.
Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Отже, жоден доказ наперед не має встановленої сили, а висновок суду щодо доведеності або недоведеності вини особи формується не шляхом ізольованого аналізу одного доказу, а через оцінку всієї сукупності фактичних даних, які взаємно узгоджуються між собою.
З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2026 року о 12 годині 28 хвилин за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, біля будинку № 1-А, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Факт керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 627787 від 30.03.2026 року, в якому зафіксовано час, місце, суть адміністративного правопорушення, дані особи та транспортного засобу; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу; результатом тестування за допомогою приладу «Drager Alcotest»; а також відеозаписами працівників поліції, які були досліджені судом безпосередньо.
Суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою посадовою особою поліції в межах її службових повноважень та відповідно до вимог ст.255, 256 КУпАП. У протоколі зазначені всі істотні обставини події, у тому числі конкретний час, місце вчинення правопорушення, транспортний засіб, яким керувала особа, державний номерний знак автомобіля, ознаки правопорушення та норма закону, яка передбачає адміністративну відповідальність. Вказаний протокол є процесуальним джерелом доказів у розумінні ст.251 КУпАП та підлягає оцінці судом у сукупності з іншими матеріалами справи.
Із дослідженого судом відеозапису вбачається не абстрактна або відірвана від події перевірка особи, а безпосередній розвиток ситуації, пов`язаної саме з керуванням ОСОБА_1 автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 . Відеозапис фіксує службове спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 на місці події, біля відповідного транспортного засобу, проведення щодо нього процесуальних дій, пов`язаних саме з водієм транспортного засобу, роз`яснення порядку проходження огляду, застосування спеціального технічного засобу та отримання результату огляду на стан алкогольного сп`яніння.
При цьому з відеозапису вбачається, що транспортний засіб, зазначений у протоколі, не є стороннім або випадковим об`єктом, а перебуває у безпосередньому зв`язку з особою ОСОБА_1 та подією, яка стала підставою для складання адміністративних матеріалів. Працівники поліції спілкуються з ОСОБА_1 саме як з водієм транспортного засобу, який щойно керував автомобілем, а не як з випадковим перехожим, пасажиром або іншою сторонньою особою. Зафіксовані на відеозаписі обставини узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення, актом огляду та іншими матеріалами справи.
Суд також враховує поведінку самої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заявляв про те, що транспортним засобом не керував, не вказував на іншу особу, яка нібито перебувала за кермом, не повідомляв про те, що він є пасажиром або випадково перебуває біля автомобіля. Натомість він вступав у процесуальне спілкування з працівниками поліції саме у статусі водія, погодився на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу та не висловлював безпосередньо на місці події заперечень щодо самого факту керування транспортним засобом.
За таких обставин формальне посилання сторони захисту на те, що відеозапис не містить окремого фрагмента початку руху транспортного засобу або моменту його зупинки, не спростовує факту керування, оскільки цей факт підтверджується не одним ізольованим фрагментом відеозапису, а взаємопов`язаною сукупністю доказів, які є логічними, послідовними та узгоджуються між собою.
Суд окремо зазначає, що у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, предметом доказування є не лише механічний рух транспортного засобу як фізичний процес, а встановлення факту виконання особою функцій водія, тобто фактичного керування транспортним засобом, та перебування такої особи у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. У даній справі ці обставини підтверджуються матеріалами справи у їх сукупності.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає, зокрема, у керуванні транспортним засобом особою у стані алкогольного сп`яніння. Саме такі обставини встановлені судом: ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , після чого пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат якого склав 0,30 проміле алкоголю у видихуваному повітрі.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що огляд ОСОБА_1 проведено саме у порядку, визначеному ст.266 КУпАП, із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest», а відповідні матеріали відеофіксації долучені до протоколу та досліджені судом. Відомостей про відмову особи від проходження огляду, вимогу про проходження огляду в закладі охорони здоров`я або незгоду з результатом тестування матеріали справи не містять.
Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який вважається позитивним у разі, якщо показник спеціального технічного засобу після проведення тесту має цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю у видихуваному повітрі.
Згідно з актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, результат огляду ОСОБА_1 становив 0,30 проміле, тобто перевищував допустиму межу 0,2 проміле. 
У даному випадку зафіксований показник 0,30 проміле є вищим за встановлену межу, а тому доводи захисту не спростовують висновку про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Суд також бере до уваги, що на відеозаписі ОСОБА_1 фактично повідомив працівникам поліції, що напередодні події вживав алкогольні напої, а саме випив близько двох літрів пива. Таке пояснення особи узгоджується з результатом огляду, який показав наявність алкоголю у видихуваному повітрі, та додатково підтверджує обґрунтованість висновку працівників поліції про наявність підстав для проведення огляду.
Посилання сторони захисту на презумпцію невинуватості та необхідність тлумачення сумнівів на користь особи суд вважає такими, що не спростовують висновку про доведеність вини ОСОБА_1 . Дійсно, відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Водночас цей принцип застосовується лише за наявності реальних, об`єктивних і непереборних сумнівів, які залишилися після повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів. 
У даній справі таких сумнівів судом не встановлено, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду, результат спеціального технічного засобу, відеозапис та поведінка особи на місці події утворюють єдину, послідовну та взаємно узгоджену доказову сукупність.
Суд також не приймає посилання захисника на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» як підставу для закриття провадження. У даній справі суд не перебирає на себе функцію обвинувачення, не змінює фабулу протоколу, не доповнює її новими обставинами та не відшуковує докази замість органу поліції. Суд лише здійснює властиву йому процесуальну функцію оцінює ті докази, які були надані органом поліції та містяться у матеріалах справи, відповідно до ст.251, 252, 280 КУпАП. 
Твердження захисника про те, що обставини, викладені у протоколі, не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованим. Навпаки, досліджені судом докази підтверджують, що ОСОБА_1 був саме водієм транспортного засобу, щодо нього проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, результат огляду перевищив допустимий рівень, а пояснення самої особи щодо вживання алкоголю напередодні узгоджуються з об`єктивним результатом тестування.
Таким чином, суд доходить висновку, що доводи сторони захисту зводяться до вибіркової оцінки окремих фрагментів доказів та фактичного ігнорування їх сукупності. Водночас саме сукупність доказів у цій справі є достатньою для встановлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а підстави для закриття провадження у справі за п.1 ч.1 ст.247 КУпАП відсутні.
Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», судовий збір стягується із особи, яка притягується до адміністративної відповідальностіу разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП та п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з особи, що притягується до адміністративної відповідальності судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665, 60 грн.
На підставі вищевикладеного,керуючись ст.ст. 268, 279, 280, 283, 284, ч.1 ст. 130 КпАП України, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» -

ПОСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.
Стягнути ОСОБА_1  судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2026 року, що складає 665, 60 (шістсот шістдесят п`ять) гривень (шістдесят) копійок. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси.
Постанова пред`являється до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Київського районного
суду м. Одеси  Іванчук В. М.