Справа №:755/843/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" квітня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва 
у складі: головуючого - судді Гончарука В.П.
за участі секретарів - Гриценко О.І., Печуркіної Я.А., Оніщука Р.О.
представника заявника ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за заявою  ОСОБА_2 , заінтересована особа: Київська міська рада, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання, суд,-
В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою та просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю її ( ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 1 січня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вимоги заявника обґрунтовані тим, що вона проживала з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з січня 2004 року як дружина та чоловік, без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 раптово помер, внаслідок розірвання аневризми грудної аорти, що підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті. 
Усі витрати пов`язані з оформленням документів та похованням ОСОБА_4 позивач взяла на себе. 
Шлюб з померлим позивач та ОСОБА_4 не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби.
За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, проводили свята в колі рідних та друзів.
Разом заявниця та ОСОБА_4 проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить заявнику.
Даний факт підтверджується документально, зокрема наступними документами: декларацією ОСОБА_4 № 0001-ХМАК-0Х00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу у Центрі первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дніпровського району м. Києва та медичною карткою ОСОБА_4 у якій вказана адреса: АДРЕСА_1 ;
Скріншоти з програми «Helsi» встановленої на моєму телефоні підтверджують той факт, що у заяника та ОСОБА_4 був один сімейний лікар - ОСОБА_5 .
Також ОСОБА_4 зберігав усі свої документи за місцем нашого постійного проживання у квартирі АДРЕСА_2 . які і досі зберігаються у заявника. 
Також заявниця та ОСОБА_4 разом займалися лікуванням, а згодом й похованням матері ОСОБА_4
Також про існування довірительних відносин між заявником та ОСОБА_4 свідчить також той факт, що 03.10.2023 року останній оформив на заявника нотаріальну посвідчену довіреність на три роки щодо вчинення усіх можливих дій та представлення його інтересів у всіх інстанціях .
Після смерті ОСОБА_4 я перебрала на себе усі турботи пов`язані з оформленням документів, організацією поховання ОСОБА_6 , проведення поминальних заходів.
У встановлений законом термін заявник звернулася до нотаріуса з заявою про заведення спадкової справи та отримала Витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі . Однак отримала також роз`яснення, що відсутність документів про шлюб зі спадкодавцем унеможливлює оформлення заявником спадщини, та для підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно звернутися до суду.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов в повному обсязі та просили його задовольнити з обставин викладених в позову та з врахуванням пояснень свідків, що були допитані в рамках розгляду даної справи та доказів, що були надані позивачем в обґрунтування своїх вимог. 
Представник КМР в зал судового засідання не з`явився, сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді, про розгляд даної справи представник КМР був обізнаний належним чином про що свідчить заява про ознайомлення з матеріалами справи.
Зацікавлена особа ОСОБА_3 в зал судового засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву в якій визнав факт спільного проживання заявника ОСОБА_2 та його дядька ОСОБА_4 з початку 2000-х років, а також те, що останні проживали за адресою: АДРЕСА_1 та здійснювали догляд за матір`ю ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_3 .
Після смерті свого дядька ОСОБА_4 він не має наміру вступати в спадщину, що відкрилася після смерті останнього та в підтвердження надав копію завіреної нотаріальної заяви від 10.09.2025р. 
Також в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтвердили факт спільного проживання заявника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 понад 15 років та підтвердили, що останні вели спільне господарство , мали спільний побут, бюджет, разом проводили відпочинок, проживали як повноцінна сім`я.
Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що статтею 4 ЦПК України передбачено, що  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як убачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
Як убачається з наданих медичних документів ( виписок з історії хвороб) за життя ОСОБА_4 вказував місце свого проживання: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстрована заявник ОСОБА_2 .
Відповідно до матеріалів справи вбачається , що 3 жовтня 2023 р. ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність відповідно до якої остання мала право на розпорядження та управління всім нерухомим та рухомим майном ОСОБА_4 , що свідчить про довірительні стосунки між заявником та спадкодавцем ОСОБА_4 . 
Дослідивши матеріали спадкової справи№15/2024, що букла заведена приватним нотаріусом КМНО Роєнко І.В. після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , вбачається, що спадкоємців першо- третьої черги після смерті спадкодавця не має.
Племінник ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини після смерті свого дядька ОСОБА_4 , що підтверджується нотаріальною заявою від 10.09.2025 р.
Похованням ОСОБА_4 , відповідно до наданих документів займалася заявник по справі. 
В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що заявник ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, у них був спільний побут.
Статтею 1 Сімейного кодексу України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року (Постанова) судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки. П. 7 цієї Постанови передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину тощо.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.
Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому.
Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.
Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.
Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними.
Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю.
Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.
Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Вище суд прийшов до висновку про тривале проживання позивачки з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до його смерті та ведення ними спільного господарства
Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 74 СК України)».
Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.
При цьому факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів.
Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів.
Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представників позивача, позивача , відповідача, та його представника, свідків суд прийшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, ст. 3 Сімейного Кодексу України, ст. 1223, 1264 , 1268, 1270, 1273 ЦК України, суд-

У Х В А Л И В:
Заяву  ОСОБА_2 , заінтересована особа: Київська міська рада, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання - задовольнити .
Встановити факт проживання  ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст судового рішення складено 27 квітня 2026 р.

Суддя: