Справа № 740/137/26 
Провадження № 2/740/884/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

02 липня 2026 року        місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Роздайбіди О.В.,
при секретарі Дьоміній Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжин у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (надалі - ТОВ «Він Фінанс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У січні 2026 року ТОВ «Він Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 25393,59 грн, яка складається з: суми заборгованості - 19402,99 грн, суми інфляційних втрат - 4242,74 грн, суми 3% річних - 1747,86 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Крім того, просило поновити строк звернення до суду з позовною заявою.
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 11.02.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № L5919484. ТОВ «ФК «Дінеро» виконало умови договору та перерахувало на рахунок відповідачки безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник не виконала умови договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість.
01.07.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором кредитної лінії № L5919484.
25.07.2024 відповідно до протоколу загальних зборів №1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було перейменовано на ТОВ «Він Фінанс».
На дату відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості відповідачки перед новим кредитором становила 19402,33 грн, з яких: 8900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8899,99 грн - заборгованість за штрафом. 
Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач уважав що у відповідачки виник обов`язок щодо сплати інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 4242,74 грн та 3% річних у розмірі 1747,86 грн.
Також просив поновити строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № L5919484 від 01.02.2019, посилаючись на те, що у відповідності до пункту 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України строки звернення до суду з позовом продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, має бути продовженим. Окрім того, позивач посилається на те, що введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 18 травня 2026 року витребувано письмові докази з АТ «ВСТ БАНК».
Від «ВСТ БАНК» надійшла запитувана судом інформація.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив справу розглянути за відсутності представника позивача та не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин. Про час, дату та місце була повідомлена завчасно та належним чином. У встановлений судом строк відзив на позов не подала.
У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Судом установлено, що 11.02.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №L5919484, шляхом підписання спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG9205700, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5000,00 грн; відсоткова ставка - 0,65% в день; штраф, якщо є 50%; дата повного погашення - 13.03.2019 (а.с. зворотна сторона 29).
12.02.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №АМ9885024 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту №AG9205700, за умовами якої ліміт кредитної лінії - 6875,00 грн; сума кредиту - 1500,00 грн; відсоткова ставка - 0,66% в день; комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю - 22,50 грн у день; потенційний ліміт кредитної лінії - 20000,00 грн; загальна вартість кредиту - 7760,00 грн; реальна річна відсоткова ставка - 236,23%; дата повного погашення - 13.03.2019; штраф, якщо є 50% (а.с. зворотна сторона 28).
Крім того, 22.02.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №АМ5830636 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту №AG9205700, за умовами якої ліміт кредитної лінії - 8900,00 грн; сума кредиту - 2400,00 грн; відсоткова ставка - 0,75% в день; комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю - 36,00 грн у день; потенційний ліміт кредитної лінії - 20000,00 грн; загальна вартість кредиту - 10503,00 грн; реальна річна відсоткова ставка - 270,57%; дата повного погашення - 13.03.2019; штраф, якщо є 50%.
ТОВ «ФК «Дінеро» було ідентифіковано особу за її фінансовим номером та наданими ОСОБА_1 персональними даними, а саме: РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_3 , про що свідчить довідка про ідентифікацію, із якої вбачається, що 11.02.2019 о 11:30:22 ОСОБА_1 було подано та підписано електронним підписом оtp паролем - 998212 заявку на кредит у розмірі 5000,00 грн (дата банківського переказу коштів - 11.02.2019 о 11:31:57), 12.02.2019 о 10:11:55 ОСОБА_1 було подано та підписано електронним підписом оtp паролем - 944728 заявку про отримання коштів у розмірі 1500,00 грн (дата банківського переказу коштів - 12.02.2019 о 10:13:39), 22.02.2019 о 13:54:14 ОСОБА_1 було подано та підписано електронним підписом оtp паролем - 938018 заявку про отримання коштів у розмірі 2400,00 грн (дата банківського переказу коштів - 22.02.2019 о 17:28:34) (а.с. зворотна сторона 8).
З відповідді АТ «ВСТ БАНК» від 27.05.2026, наданої на виконання ухвали суду вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 на яку 11.02.2019 остання отримала грошові кошти у розмірі 5000,00 грн, 12.02.2019 - у розмірі 1500,00 грн; 22.02.2019 - у розмірі 2400,00 грн.
01.07.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги № 01072019 відповідно до якого кредитор передав (відступив) новому кредиторові за плату, а новий кредитор прийняв належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с.11-16).
Згідно із п. 6.2.3 вказаного договору права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання акту прийому-передачі.
25.07.2024 відповідно до протоколу загальних зборів №1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було перейменовано на ТОВ «Він Фінанс» (а.с. 36-37).
Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 30.10.2019 до договору про відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 19402,99 грн, що складається із: заборгованості за кредитом - 8900,00 грн, заборгованості за відсотками - 1603,00 грн, заборгованості за штрафом - 8899,99 грн (а.с. зворотна сторона 10).
Позовна заява також містить розрахунок нарахування відповідачці у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 4242,74 грн та 3% річних в розмірі 1747,86 грн.
Загальна сума заборгованості, заявлена позивачем до стягнення складає 25393,59 грн.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що передбачено ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору(ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, щоякщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис (п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У силу ч.5 ст.18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Враховуючи вищевикладені вимоги закону, суд звертає увагу на те, що кредитний договір № L5919484 від 11.02.2019 (Спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG9205700, Додаткові угоди №АM9885024, №АМ5830636 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG9205700) не містить підпису ОСОБА_1 ..
Наведені обставини в своїй сукупності не можуть свідчити про волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору, оскільки матеріалами справи не підтверджується, що відповідачка засвідчила як вищевказаний кредитний договір, так і додані до нього додаткові угоди шляхом накладення електронного підпису або електронного цифрового підпису, чи електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чи аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису).
Відсутність вказаних доказів позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення із вказаними умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання.
Згідно ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У ст. 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобо`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст.1078 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору про відступлення права вимоги, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право на вимоги яких переходять до нового кредитора.
З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у сво їй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Він Фінанс» не довів переходу права вимоги за кредитним договором № L5919484 від 11.02.2019, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, не надавши суду відповідних письмових доказів.
Доказів на підтвердження оплати за договором відступлення права вимоги № 01072019 від 01 липня 2019 року позивачем не надано.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Надані позивачем акти звірок взаємних розрахунків від 01.07.2019 та 15.07.2019 суд не приймає до уваги, оскільки вказані акти не можуть бути достовірними та достатніми доказами на підтвердження виконання зобов`язань за договором відступлення права вимоги № 01072019 від 01 липня 2019 року та здійснення оплати за відступлені права вимоги, оскільки вказані акти не є належними доказами здійснення господарських операцій, складені самими сторонами укладеного договору відступлення права вимоги та правильність відображених в них даних не підтверджена платіжними інструкціями чи іншими видами платіжних документів. 
Будь-яких інших доказів на підтвердження сплати новим кредитором на користь первісного кредитора ціни продажу за договором відступлення права вимоги позивачем суду не надано.
Наявні в матеріалах справи докази не дають можливості суду з`ясувати обставини здійснення повної оплати за договором відступлення права вимоги на час або після його укладення в обумовлені цим договором строки, а тому суд не може зробити достовірний висновок про належне виконання ТОВ «Він Фінанс» свого зобов`язання як нового кредитора за договором про відступлення прав вимоги. 
Згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Він Фінанс», тому у задоволенні позову необхідно відмовити.
Щодо вимоги позивача про поновлення строку позовної давності, то суд зазначає таке.
Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову (правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 525-527, 530, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс»,  адреса: 04112, місто Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ 38750239.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .
Заочне рішення суду може бути переглянуте Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Роздайбіда