ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/29737/24
адміністративне провадження № К/990/3678/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 160/29737/24
за позовом керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави
до Дніпровської міської ради; Комунального підприємства «Міські активи» Дніпровської міської ради,
треті особи: Дніпропетровська обласна рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дарвет»,
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою Дніпровської міської ради
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду (у складі судді Врони О.В.) від 17 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Юрко І.В., Білак С.В., Чабаненко С.В.) від 16 грудня 2025 року
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У листопаді 2024 року керівник Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра (далі - Прокурор) в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради; Комунального підприємства «Міські активи» Дніпровської міської ради, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради щодо невжиття заходів з приводу набуття права власності на безхазяйне майно, а саме споруду цивільного захисту сховище № 12224, площею 144 кв. м, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Олександра Оцупа, 1-С;
- зобов`язати Дніпровську міську раду вчинити дії, спрямовані на набуття права власності на безхазяйне майно шляхом звернення із заявою про взяття на облік до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме споруду цивільного захисту сховище № 12224, площею 144 кв. м, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Олександра Оцупа, 1-C.
2. На обґрунтування позовних вимог Прокурор зазначав, що Дніпровська міська рада не оформляє право комунальної власності на захисну споруду цивільного захисту - сховище № 12224, розташоване за адресою: місто Дніпро, вулиця Олександра Оцупа, будинок 1-С, площею 144 кв. м (далі - сховище № 12224). Державне підприємство «Дніпропетровський завод стінових матеріалів» (далі - ДП «Дніпропетровський завод стінових матеріалів») було приватизовано відповідно до наказів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 03 лютого 1995 року № 12/16 та від 04 березня 1998 року № 12/08-ЗВП, однак сховище № 12224 не увійшло до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський силікатний завод» (далі - ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод») згідно з актом приймання-передавання об`єктів нерухомості від 13 березня 1998 року; 25 вересня 2006 року ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод» визнано банкрутом, а 15 січня 2007 року припинено як юридичну особу. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 04 серпня 2008 року та від 09 грудня 2008 року у справі № 12/102-08 визнав за Товариством з обмеженою відповідальністю «Дарвет» (далі - ТОВ «Дарвет») право приватної власності на об`єкти нерухомого майна за вказаною адресою, проте немає відомостей про набуття цією юридичною особою права власності на сховище № 12224, як і передачу зазначеної споруди до комунальної або державної власності; орган місцевого самоврядування не приймав рішень про визнання цього майна безхазяйним.
Сховище № 12224 внесене до загальнодержавного електронного обліку захисних споруд цивільного захисту, який веде Державна служба України з надзвичайних ситуацій, проте не включене до переліку сховищ, розташованих на території міста Дніпра. За обліковими документами Департаменту балансоутримувачем визначено ТОВ «Дарвет», проте зараз сховище № 12224 є непридатним до використання за призначенням. 
Незважаючи на неодноразові звернення Прокурора з питань щодо взяття сховища № 12224 на облік як безхазяйного майна, Дніпровська міська рада листом від 22 липня 2024 року № 7/11-1638 відмовилася вжити відповідних заходів, посилаючись на реєстрацію права власності за ТОВ «Дарвет». На думку Прокурора, саме Дніпровська міська рада є уповноваженим органом для вжиття заходів щодо взяття на облік безхазяйного нерухомого майна - сховища № 12224, та подальшого оформлення права комунальної власності на нього, а звернення з відповідною заявою є її обов`язком. Прокурор наголошував, що в умовах повномасштабної військової агресії рф проти України та введення з 24 лютого 2022 року воєнного стану, з урахуванням неодноразових ракетних ударів по інфраструктурі Самарського району міста Дніпра, бездіяльність Дніпровської міської ради створює умови для безтитульного володіння та становить загрозу для життя і здоров`я людей у разі необхідності використання сховища за призначенням, а усунення цієї бездіяльності можливе виключно у судовому порядку.
3. Дніпровська міська рада не визнала позов, зазначивши, що Лівобережна окружна прокуратура міста Дніпра Дніпропетровської області листом від 26 червня 2024 року № 52-5823Вих-24 направила до Дніпровської міської ради запит з метою надання інформації щодо власника спірного майна та здійснення необхідних дій для визнання його безхазяйним, а Прокурор звернувся до суду з цим позовом одразу після отримання відповіді на вказаний лист, унаслідок чого Дніпровська міська рада в особі Комунального підприємства «Міські активи» Дніпровської міської ради (далі - КП «Міські активи») була позбавлена можливості самостійно вжити заходів до звернення з відповідною заявою до органу, що здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та виконати свої функції належним чином.
Окремо Дніпровська міська рада звернула увагу, що позовну заяву подано в інтересах держави, проте зі змісту позовних вимог вбачається, що Прокурор фактично діє в інтересах органу місцевого самоврядування - Дніпровської міської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, яка водночас визначена відповідачем у справі, у зв`язку з чим розгляд заявленого позову є неможливим за відсутністю спору.
Дніпровська міська рада своїм рішенням від 22 квітня 2020 року № 54/56 визнала відповідальним за здійснення обліку безхазяйного нерухомого майна та організацію ведення Реєстру КП «Міські активи». На переконання відповідача, відсутні підстави вважати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради щодо невжиття заходів з приводу набуття права власності на безхазяйне майно, оскільки відповідні повноваження покладено на КП «Міські активи».
Відповідач також наголошував на тому, що в акті комплексної перевірки захисної споруди цивільного захисту № 12224, складеному 10 серпня 2011 року, зазначено про належність сховища № 12224 до державної форми власності, а матеріали інвентарної справи № 6557-Б містять акт приймання-передавання, згідно з яким ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод» в особі арбітражного керуючого-ліквідатора Андросової В.Є. передало ТОВ «Дарвет» у користування об`єкт цивільної оборони (сховище), розташований за адресою: місто Дніпропетровськ (перейменовано - місто Дніпро на підставі Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року № 1375-VIII «Про перейменування міста Дніпропетровськ Дніпропетровської області»), вулиця Комісара Крилова, 1-Б (перейменовано - вулиця Олександра Оцупа на підставі розпорядження міського голови від 26 листопада 2015 року № 897-р), реєстраційний номер МНС 12224, у зв`язку з недостатньою охороною цього об`єкта; згідно з обліковою карткою та паспортом сховища № 12224 відповідне майно належить ТОВ «Дарвет».
На думку Дніпровської міської ради, сховище № 12224 не є безхазяйним майном, а вимога про зобов`язання її вчинити дії, спрямовані на набуття права власності на безхазяйне майно шляхом звернення із заявою про взяття на облік до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, є передчасною, оскільки відсутнє оголошення в друкованих засобах масової інформації та інші дії для звернення із заявою про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна шляхом внесення відповідних відомостей до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
4. ТОВ «Дарвет» у письмових поясненнях зазначало, що не є балансоутримувачем або користувачем сховища № 12224, яке, з його слів, належить до державної власності. З огляду на це ТОВ «Дарвет» не заперечує щодо набуття права власності та взяття на баланс споруди відповідачем.
5. КП «Міські активи» у відзиві на позов просило відмовити у задоволенні позову, вказувало, що Комунальне підприємство не є відповідальним за здійснення обліку безхазяйного нерухомого майна, а сховище № 12224 є об`єктом державної власності, органом управління якого є Дніпропетровська обласна рада. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
6. Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 17 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року, задовольнив позов.
7. Суди першої та апеляційної інстанцій мотивували свої рішення тим, що Дніпровська міська рада не вживала будь-яких заходів для набуття права комунальної власності на сховище № 12224 як безхазяйне нерухоме майно, яке після ліквідації ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод» не було зареєстровано у державній чи комунальній власності; у такому разі Прокурор набув статусу позивача у порядку частини п`ятої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
Відхиляючи доводи Дніпровської міської ради про те, що належним відповідачем у справі є КП «Міські активи», суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішенням Дніпровської міської ради від 23 жовтня 2024 року № 57/56 «Про затвердження Порядку проведення обліку безхазяйного нерухомого майна та Порядку оформлення права комунальної власності на відумерлу спадщину» (далі - Порядок № 57/56) визнано такими, що втратили чинність, зокрема рішення Дніпровської міської ради від 22 квітня 2020 року № 54/56, яке визначало КП «Міські активи» відповідальним за здійснення обліку нерухомого майна, що може бути безхазяйним, та організацію ведення Реєстру, а згідно з пунктом 2.3 Порядку № 57/56 таким відповідальним є Департамент правового забезпечення Дніпровської міської ради.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
8. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Дніпровська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
9. На обґрунтування касаційної скарги Дніпровська міська рада зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статей 26, 60 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР), статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), статей 19, 32 Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗ України), статті 335 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), постанови Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року № 138 «Деякі питання використання захисних споруд цивільного захисту» (далі - постанова КМУ № 138), порушили положення статей 2, 9, 43, 46, 55, 73, 75, 76, 160, 169, 242 КАС України, а також не врахували висновки щодо застосування норм права, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 та ухвалі Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 932/6357/20 (щодо обов`язку підтверджувати повноваження особи на самопредставництво); постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17 та від 15 травня 2019 року у справі № 911/1497/18 (щодо неприпустимості розширеного тлумачення підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді та обов`язку підтвердження таких підстав судом); постанові Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі № 640/16767/21 (щодо субсидіарної ролі прокурора та обов`язку довести, що компетентний орган не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином); постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (щодо залишення позовної заяви без розгляду у разі непідтвердження підстав для представництва прокурором інтересів держави); постанові Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 400/4409/21 (щодо неприпустимості надмірного формалізму при розгляді справ за позовами на захист суспільних інтересів), постанові Верховного Суду від 21 червня 2024 року у справі № 420/19870/21 (щодо застосування статті 335 ЦК України у питанні взяття на облік безхазяйних нерухомих речей) та постанові Верховного Суду від 25 серпня 2025 року у справі № 440/11384/24 (щодо необхідності встановлення зв`язку споруди як безхазяйного майна із земельною ділянкою та її власником).
Водночас Дніпровська міська рада зазначає про необхідність формулювання Верховним Судом висновку щодо застосування статті 335 ЦК України у питанні можливості віднесення до безхазяйного майна незареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкта нерухомого майна, фактичним власником якого є держава в особі відповідного органу управління, та щодо якого визначено балансоутримувача.
Скаржник вважає, що Лівобережна окружна прокуратура міста Дніпра не є юридичною особою та не має процесуальної правоздатності, а Прокурор не довів, що Дніпровська міська рада неналежно здійснювала захист інтересів держави, оскільки запити про надання інформації не є належним повідомленням про намір звернутися до суду. На думку Дніпровської міської ради, суди попередніх інстанцій не оцінили листи Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 18 серпня 2023 року № 10-10-03666 та від 03 червня 2024 року № 10-21-14905; сховище № 12224 не є безхазяйним майном, оскільки залишилося у сфері управління Дніпропетровської обласної ради, а балансоутримувачем сховища є ТОВ «Дарвет». Також суди не з`ясовували, до якої форми власності належить земельна ділянка на вулиці Олександра Оцупа, 1-С у місті Дніпрі; на момент пред`явлення позовних вимог саме КП «Міські активи» було відповідальним за здійснення обліку нерухомого майна, що може бути безхазяйним.
10. Прокурор подав відзив, у якому просив касаційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року - без змін, обґрунтовуючи це тим, що він мав право підписувати позовну заяву, а Дніпровська міська рада зобов`язана вживати заходи щодо державної реєстрації права власності на сховище № 12224 як безхазяйне майно.
11. ТОВ «Дарвет» у відзиві також просить залишити касаційну скаргу Дніпровської міської ради без задоволення, продовжує дотримуватися позиції, що не є користувачем чи балансоутримувачем сховища № 12224; має у власності цех розливу та упаковки мінеральної води, розташований на земельній ділянці на вулиці Олександра Оцупа, 1-С у місті Дніпрі, яка зареєстрована за Товариством у Державному земельному кадастрі за № 1210100000:09:524:0151, а земельна ділянка, на якій розміщується сховище № 12224, має адресу - вулиця Олександра Оцупа, 1-Б у місті Дніпрі.
12. Дніпропетровська обласна рада у письмових поясненнях зазначає, що Обласна рада є правонаступником виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів, а об`єкти нерухомого майна, що перебували на балансі ДП «Дніпропетровський завод стінових матеріалів», не належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
13. 23 січня 2026 року Дніпровська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу.
14. Верховний Суд ухвалою від 09 лютого 2026 року відкрив касаційне провадження. 
15. 19 лютого 2026 року Дніпропетровська обласна рада подала до Верховного Суду письмові пояснення, а 27 лютого 2026 року Прокурор та 03 березня 2026 року ТОВ «Дарвет» подали відзиви на касаційну скаргу.
16. Верховний Суд ухвалою від 13 травня 2026 року відмовив Дніпровській міській раді у зупиненні провадження у справі; призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 14 травня 2026 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
17. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що 04 серпня 1994 року Комітет економіки виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів наказом № 90 на виконання Указу Президента України від 15 червня 1993 року № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств» створив на базі ДП «Дніпропетровський завод стінових матеріалів» - ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод», засновником якого виступив виконавчий комітет Дніпропетровської обласної ради народних депутатів.
18. 03 лютого 1995 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі - Регіональне відділення Фонду) прийняло рішення, оформлене наказом № 12/16-ПАОК, про приватизацію ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод» шляхом продажу акцій.
19. 08 травня 1997 року виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради народних депутатів вніс до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України відомості про ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод» як юридичну особу колективної форми власності, що розташована за адресою: місто Дніпропетровськ, Індустріальний район, вулиця Байкальська, 1.
20. 04 березня 1998 року Регіональне відділення Фонду наказом № 12/08-ЗВП завершило приватизацію ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод» після продажу державної частки акцій.
21. 13 березня 1998 року Регіональне відділення Фонду згідно з актом приймання-передачі об`єктів нерухомості передало ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод» об`єкти нерухомості, які знаходилися на балансі товариства і не увійшли до його статутного фонду після завершення процедури приватизації, однак серед об`єктів майна споруду цивільного захисту - сховище № 12224 не зазначило.
22. 09 липня 2004 року міський голова Дніпропетровської міської ради розпорядженням № 681р, виданим на підставі листа ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод» від 08 квітня 2004 року № 283, присвоїв будівлям та спорудам нову адресу: місто Дніпропетровськ, вулиця Комісара Крилова, 1-Б (колишня адреса - місто Дніпропетровськ, вулиця Байкальська, 1).
23. 20 вересня 2004 року Дніпропетровська міська рада зареєструвала за ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод» право колективної власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Комісара Крилова, 1-Б, та видала відповідний витяг.
24. 10 вересня 2004 року Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (далі - КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації») у довідці зазначило, що сховище № 12224 не включено до переліку майна, яке перебуває на балансі ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод».
25. 25 вересня 2006 року Господарський суд Дніпропетровської області постановою у справі № Б26/8/02 визнав ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод» банкрутом і відкрив ліквідаційну процедуру.
26. 15 січня 2007 року на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2006 року державний реєстратор припинив юридичну особу ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод» у зв`язку з визнанням її банкрутом (реєстраційний запис № 12241170004003240).
27. 04 серпня 2008 року та 09 грудня 2008 року Господарський суд Дніпропетровської області рішеннями у справі № 12/102-08 визнав за ТОВ «Дарвет» право приватної власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Олександра Оцупа, 1-С, зокрема двоповерхову будівлю складських приміщень загальною площею 397,5 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 26174614) та двоповерховий цех розливу та упаковки мінеральної води загальною площею 441,8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1494869712101).
28. 12 квітня 2011 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі замовлення ТОВ «Дарвет» № 12, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2008 року № 1473-р «Про підготовку та проведення у 2009- 2010 роках технічної інвентаризації захисних споруд цивільної оборони» провело інвентаризацію захисної споруди, розташованої за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Комісара Крилова, 1-Б.
29. 10 серпня 2011 року ТОВ «Дарвет» в акті комплексної перевірки захисної споруди цивільного захисту зазначило, що сховище № 12224 належить до державної форми власності.
30. 16 травня 2012 року та 09 серпня 2013 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» склало технічні паспорти, відповідно до яких за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Комісара Крилова, 1-С, розташовані двоповерхова будівля складських приміщень літ. А-1, 2 та інші споруди загальною площею 397,5 кв. м, а також двоповерховий цех розливу та упаковки мінеральної води загальною площею 441,8 кв. м, обидва - 2008 року забудови.
31. 18 серпня 2023 року Регіональне відділення Фонду листом № 10-10-03666 повідомило, що в його матеріалах відсутня інформація стосовно державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод», та що в його управлінні не перебуває, зокрема сховище № 12224.
32. 16 серпня 2023 року та 12 липня 2024 року Дніпровське районне управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області листами № 492601-4394/4926 та № 492601-4066/4926 повідомило, що балансоутримувачем сховища № 12224 за даними електронного обліку є ТОВ «Дарвет», за результатами оцінки стану готовності упродовж 2023- 2024 років вказане управління визначило стан сховища як «не готове до укриття населення та розукомплектоване», а питання щодо виключення з фонду захисних споруд цивільного захисту не ініціювалося.
33. 27 лютого 2024 року Департамент цивільного захисту Дніпропетровської обласної державної адміністрації листом № 486/345-24 повідомив, що сховище № 12224 поставлене на облік ще за часів Радянського Союзу, у 2012 році проведено технічну інвентаризацію, а у 2017 році оновлено облікову документацію; на цей час Державна служба України з надзвичайних ситуацій включила вказану споруду до загальнодержавного електронного обліку захисних споруд цивільного захисту.
34. 05 квітня 2024 року Дніпровська міська рада листом № 7/11-828 повідомила, що за обліковими документами Департаменту громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради балансоутримувачем сховища № 12224 (адреса розташування: місто Дніпро, вулиця Олександра Оцупа, 1-С) є ТОВ «Дарвет», інших розпорядчих документів щодо визначення балансоутримувача у Департаменті немає.
35. 10 травня 2024 року КП «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» листом № 5377 повідомило, що станом на 31 грудня 2012 року за адресою: місто Дніпро, вулиця Комісара Крилова (зараз перейменована на Олександра Оцупа), 1-Б обліковуються захисні споруди - сховище № 12372 (літ. АБ-1) та сховище № 12224 (літ. АА-1), відомості щодо реєстрації права власності на які відсутні.
36. 03 червня 2024 року Фонд державного майна України листом № 10-21-14905 повідомив, що відомості про нерухоме майно - сховища № 12224 та № 12372 за класифікаційним угрупуванням « 2420.8 Захисні споруди цивільного захисту» суб`єкти управління до Фонду з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавали; будь-яка інформація стосовно вказаних захисних споруд у Фонді відсутня.
37. Також суди попередніх інстанцій встановили, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які відомості щодо реєстрації права власності на сховище № 12224 після 31 грудня 2012 року; до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра або до державної власності не передавалося, органи місцевого самоврядування або суд рішень про визнання вказаного майна безхазяйним не приймали. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
38. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також враховуючи межі касаційного перегляду справи, визначені статтею 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
39. Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
40. Відповідно до частин першої, другої і третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
41. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
42. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
43. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є необґрунтованими з огляду на таке.
44. Спір у справі, що розглядається, має публічно-правовий характер, оскільки стосується оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування при реалізації покладеного на нього законом владного повноваження щодо звернення із заявою про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Предметом спору є не встановлення чи перехід права власності на сховище № 12224 до територіальної громади, а перевірка правомірності невчинення Дніпровською міською радою дій, передбачених частиною другою статті 335 ЦК України.
45. Стаття 7 Конституції України проголошує, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
46. Місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України, що здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (стаття 140 Конституції України).
47. У статті 2 Закону № 280/97-ВР конкретизовано конституційне визначення місцевого самоврядування як гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
48. У статті 3 Європейської хартії місцевого самоврядування (European Charter of Local Self-Government) від 15 жовтня 1985 року, ратифікованої Україною 15 липня 1997 року № 452/97-ВР (дата набрання чинності для України - 1 січня 1998 року) визначено, що місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування в межах закону здійснювати регулювання та управління суттєвою часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах місцевого населення.
49. При цьому органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
50. Аналогічні положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування про те, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом. Однак це положення не перешкоджає наділенню органів місцевого самоврядування повноваженнями і функціями для спеціальних цілей відповідно до закону.
51. Згідно з частиною першою статті 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
52. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 16 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
53. До виключної компетенції сільських, селищних, міських рад на пленарних засіданнях належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР).
54. Згідно з частиною п`ятою статті 60 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
55. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частина восьма статті 60 Закону № 280/97-ВР).
56. У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування (стаття 327 ЦК України).
57. Таким чином, Дніпровська міська рада як представницький орган Дніпровської міської територіальної громади та юридична особа публічного права наділена владними повноваженнями, від імені й в інтересах територіальної громади здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
58. Водночас відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно комунальної форми власності, на загальних засадах, передбачених статтею 3 Закону № 1952-IV, підлягають внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав).
59. Такий Державний реєстр прав, згідно з частиною першою статті 12 Закону № 1952-IV, містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
60. З огляду на частину першу статті 335 ЦК України безхазяйна річ - особливий правовий статус майна, яке не має власника або власник якої невідомий. Така річ (майно) потенційно може набуватися територіальною громадою у комунальну власність. 
61. Відповідно до частини другої статті 335 ЦК України безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих медіа. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.
62. Тобто нерухома річ, власник якої невідомий органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, та відомості про яку одночасно відсутні у Державному реєстрі прав, є безхазяйною у розумінні частини першої статті 335 ЦК України. 
63. Водночас такі обставини є підставою для виникнення в органу місцевого самоврядування обов`язку, передбаченого частиною другою статті 335 ЦК України, - звернутися із заявою про взяття такої нерухомої речі на облік до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Аналогічний висновок про саме обов`язок, а не право органу місцевого самоврядування, Верховний Суд викладав у постанові від 05 березня 2024 року у справі № 300/3657/22 та пункті 98 постанови від 21 червня 2024 року у справі № 420/19870/21.
64. Розкриваючи зміст такого обов`язку, Верховний Суд виходить із того, що формулювання поняття безхазяйного майна визначає механізм усунення невизначеності правового режиму нерухомого майна, що розташоване на території певної територіальної громади. Належність такого майна до певної форми власності у минулому не є визначальним для встановлення суб`єкта, на якого покладено обов`язок ініціювати процедуру взяття цього майна на облік, оскільки частина друга статті 335 ЦК України пов`язує нерухому річ з територією громади як виключно просторовою умовою, незалежною від попередніх правовідносин щодо такого майна. 
65. Тобто суб`єктом, на якого покладено обов`язок ініціювати процедуру взяття цього майна на облік, є відповідна сільська, селищна, міська ради. Водночас обласна рада, державна адміністрація, інший центральний орган виконавчої влади або балансоутримувач - не наділені повноваженнями подати до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, заяву про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік замість органу місцевого самоврядування за місцем розташування цього нерухомого майна.
66. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що сховище № 12224 у ході приватизації ДП «Дніпропетровський завод стінових матеріалів» документально не передавалося на баланс ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод», а з 2007 року зазначене акціонерне товариство припинено як юридична особа. 
67. На момент звернення Прокурора до суду з цим позовом у Державному реєстрі прав не було відомостей про реєстрацію права власності про сховище № 12224 за будь-якою особою. Такою інформацією не володіє й Регіональне відділення Фонду та КП «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації». Дніпропетровська обласна рада під час розгляду справи заперечила приналежність сховища № 12224 до спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, а ТОВ «Дарвет» - заперечило свій статус власника або балансоутримувача цього майна. 
68. Водночас Дніпровська міська рада, на території якої розміщене сховище № 12224, не може на власний розсуд визначати суб`єкта, якому може належати зазначений об`єкт нерухомості, якщо відповідні органи місцевого самоврядування, органи державної влади, юридичні особи не заявляють про приналежність цього майна до своєї власності або сфери управління, не вчиняють дій, спрямованих на оформлення відповідних речових прав, та не вважають себе балансоутримувачами цього майна.
69. За відсутності зареєстрованого права власності за певною особою у Державному реєстрі прав та фактичного визнання такого права з боку потенційного власника, майно зберігає правовий статус безхазяйного у розумінні частини першої статті 335 ЦК України, а Дніпровська міська рада зобов`язана діяти у спосіб, передбачений частиною другою цієї статті. 
70. Верховний Суд звертає увагу на те, що саме звернення Дніпровської міської ради до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, із заявою про взяття нерухомої речі на облік безхазяйного майна не є передачею майна у комунальну власність та не породжує інших речових прав територіальної громади на таке майно. 
71. Така заява є лише початком процедури усунення невизначеності правового режиму нерухомої речі, передбаченої статтею 335 ЦК України, у межах якої безхазяйне нерухоме майно береться на облік, про що робиться оголошення у друкованих медіа, та лише після спливу одного року з дня взяття на облік може бути передане за рішенням суду у комунальну власність - за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади. 
72. Отже, предметом спору є не набуття територіальною громадою права власності на сховище № 12224, а лише початок передбаченої законом процедури усунення невизначеності щодо його правового режиму.
73. При цьому виконання Дніпровською міською радою обов`язку, передбаченого частиною другою статті 335 ЦК України, щодо подання заяви про взяття сховища № 12224 на облік безхазяйного майна, не позбавляє інших осіб, які можуть вважати себе власниками цього майна, можливості у межах річного строку захистити свої права у встановленому законом порядку.
74. З огляду на це Верховний Суд відхиляє покликання Дніпровської міської ради на необхідність попереднього встановлення належності сховища № 12224 до сфери управління Дніпропетровської обласної ради як можливого правонаступника засновника ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод».
75. Водночас наявність ознак безхазяйності, передбачених частиною першою статті 335 ЦК України, є достатньою підставою для виникнення обов`язку, а не приводом для дискреційного розгляду органом місцевого самоврядування питання про доцільність такого звернення.
76. Вимога частини другої статті 335 ЦК України про публікацію оголошення в друкованих медіа реалізується вже після взяття безхазяйної речі на облік. Тобто оголошення є наслідком взяття речі на облік після звернення органу місцевого самоврядування із відповідною заявою. З огляду на це Дніпровська міська рада помилково вважає позовні вимоги Прокурора передчасними.
77. Слід також наголосити на тому, що обов`язок органу місцевого самоврядування звернутися із відповідною заявою до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, діє протягом усього періоду бездіяльності такої ради, тобто допоки наявна сукупність умов, передбачених частиною першою статті 335 ЦК України. 
78. Суди попередніх інстанцій при вирішенні спору також застосували положення пункту 14 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, включення об`єктів до складу та виключення таких об`єктів з фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року № 138 (далі - Порядок № 138), згідно з яким у разі банкрутства (ліквідації) балансоутримувача захисних споруд державної та комунальної форми власності, а також виявлення безхазяйних захисних споруд органи місцевого самоврядування за погодженням з місцевими держадміністраціями, а також центральними органами виконавчої влади, у сфері управління яких перебувають захисні споруди державної форми власності, приймають рішення про їх подальше використання.
79. У підпунктах 23, 26, 28 пункту 2 частини другої статті 19 КЦЗ України визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить виконання вимог законодавства щодо створення, використання, утримання, експлуатації та реконструкції об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту; здійснення контролю за станом утримання об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту.
80. Верховний Суд зазначає, що виявлення безхазяйної захисної споруди як обставини, з якою пункт 14 Порядку № 138 та пункт 2 частини другої статті 19 КЦЗ України пов`язують виникнення в органу місцевого самоврядування обов`язку утримувати об`єкти фонду захисних споруд, потребує оформлення статусу такої споруди як безхазяйної у спосіб, визначений статтею 335 ЦК України, тобто через взяття її на облік.
81. Таким чином, у випадку, коли балансоутримувач відсутній або не визнає свого статусу, правова визначеність щодо власника захисної споруди є необхідною передумовою для забезпечення подальшого утримання споруди в готовності до використання за призначенням. Тому невиконання Дніпровською міською радою обов`язку, передбаченого частиною другою статті 335 ЦК України, фактично унеможливлює реалізацію механізму, передбаченого пунктом 14 Порядку № 138, та законодавством про цивільний захист у цілому.
82. За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що у Дніпровської міської ради виник обов`язок звернутися із заявою до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, для взяття сховища № 12224 на облік як безхазяйного нерухомого майна. 
83. Невиконання Дніпровською міською радою цього обов`язку набуває особливого значення з огляду на функціональне призначення спірного майна. Сховище № 12224 є захисною спорудою цивільного захисту, внесеною Державною службою України з надзвичайних ситуацій до загальнодержавного електронного обліку захисних споруд цивільного захисту. 
84. У контексті правового режиму воєнного стану, введеного із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента № 64/2022, неоформленість правового режиму захисної споруди створює умови для безтитульного володіння та становить загрозу для життя і здоров`я людей у разі необхідності використання сховища за призначенням.
85. При цьому обов`язок органу місцевого самоврядування, передбачений частиною другою статті 335 ЦК України, є триваючим і зберігається до моменту взяття нерухомості на облік або встановлення її власника, а його невиконання спричиняє правову невизначеність статусу захисної споруди, що в умовах воєнного стану посилює зазначену загрозу безпеці населення.
86. Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги Дніпровської міської ради про те, що сховище № 12224 перебуває на балансі ТОВ «Дарвет», а в акті комплексної перевірки захисної споруди цивільного захисту від 10 серпня 2011 року зазначено про належність сховища до державної форми власності, оскільки зазначення певної особи як балансоутримувача в облікових документах Департаменту громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради чи у загальнодержавному електронному обліку захисних споруд цивільного захисту не може бути ототожнене із встановленням власника нерухомої речі у розумінні статті 335 ЦК України або з підтвердженням наявності у такої особи речового права на це майно. Це ж стосується формального посилання на державну форму власності без ідентифікації конкретного власника та органу управління, що не виключає кваліфікації майна як такого, власник якого є невідомим у розумінні статті 335 ЦК України.
87. Доводи Дніпровської міської ради про те, що належним відповідачем у справі є КП «Міські активи» спростовуються встановленими судами обставинами втрати чинності рішенням Дніпровської міської ради від 22 квітня 2020 року № 54/56, та визначення пунктом 2.3 Порядку № 57/56 відповідальним за здійснення обліку безхазяйного нерухомого майна Департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради.
88. Окрім того, незалежно від внутрішнього розподілу повноважень між структурними підрозділами та/або комунальними підприємствами, обов`язок звернення із заявою про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік відповідно до частини другої статті 335 ЦК України покладено саме на орган місцевого самоврядування, на території якого розміщено безхазяйну нерухому річ, тобто на Дніпровську міську раду. 
89. Також Верховний Суд відхиляє аргумент Дніпровської міської ради про необхідність з?ясування форми власності земельної ділянки, оскільки це виходить за межі предмета доказування. Крім того, положення статті 335 ЦК України пов`язує можливість взяття нерухомого майна на облік як безхазяйного виключно з відсутністю відомостей про це майно у Державному реєстрі прав та невідомістю його власника, а не з правовим режимом земельної ділянки, на якій розташовується таке майно.
90. Посилання Дніпровської міської ради на висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 25 серпня 2025 року у справі № 440/11384/24, є нерелевантним через відмінність фактичних обставин - встановлення судами у справі приналежності гідротехнічної споруди до автомобільної дороги загального користування, у зв`язку з чим не може бути визнано безхазяйним майном, оскільки автомобільні дороги загального користування перебувають виключно у державній власності відповідно до частини другої статті 7 Закону України від 08 вересня 2005 року № 2862-IV «Про автомобільні дороги».
91. Водночас КЦЗ України та Порядок № 138 прямо передбачають можливість існування безхазяйних захисних споруд. Також суди попередніх інстанцій у цій справі встановили, що Регіональне відділення Фонду не визнає сховище № 12224 належним до державної власності та, відповідно, до сфери своїх повноважень.
92. Щодо доводів касаційної скарги Дніпровської міської ради про необхідність формулювання Верховним Судом висновку щодо застосування статті 335 ЦК України у питанні можливості віднесення до безхазяйного майна незареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкта нерухомого майна, фактичним власником якого є держава в особі відповідного органу управління, та щодо якого визначено балансоутримувача, Верховний Суд зазначає, що правова позиція у подібних правовідносинах вже викладена у постанові від 21 червня 2024 року у справі № 420/19870/21 та розширена у пунктах 64- 65 цієї постанови. Крім того, у межах цієї справи відсутні докази як ідентифікації державного органу управління спірним майном, так і фактичного перебування сховища № 12224 у державній власності, а наявність балансоутримувача спростовується позицією ТОВ «Дарвет» та матеріалами справи. 
93. Стосовно посилань Дніпровської міської ради на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20, в якій сформульовані висновки у частині, що стосується доведення представником юридичної особи свого права діяти від її імені у судовому процесі, не є застосовними до спірних правовідносин у силу правової природи представництва. Стосовно посилань Дніпровської міської ради на ухвалу Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 932/6357/20, то таке процедурне судове рішення стосувалася виключно підстав для повернення касаційної скарги.
94. У справі, що розглядається, позивачем є керівник Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, який діє у порядку, передбаченому статтею 131-1 Конституції України, статтею 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) та статтею 53 КАС України. 
95. Враховуючи, що зверненню Прокурора до суду у цій справі передувало листування з Дніпровською міською радою щодо необхідності вжиття заходів для взяття сховища № 12224 на облік як безхазяйного нерухомого майна, зокрема лист прокуратури від 26 червня 2024 року № 52-5823Вих-24 та відповідь Дніпровської міської ради від 22 липня 2024 року № 7/11-1638 про відмову у вжитті таких заходів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що Прокурор підтвердив наявність передбачених частиною третьою статті 23 Закону № 1697-VII підстав для представництва інтересів держави та у зв`язку з чим набув статусу самостійного позивача в порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 53 КАС України.
96. У постанові від 16 березня 2023 року у справі № 400/4409/21 Верховний Суд дійшов висновку, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, спрямоване на захист суспільних інтересів, унаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства. Такий підхід не може бути застосований у цій справі для уникнення Дніпровською міською радою обов`язку, передбаченого частиною другою статті 335 ЦК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
97. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
98. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
99. Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність обов`язку Дніпровської міської ради, передбаченого частиною другою статті 335 ЦК України, та про протиправність її бездіяльності щодо неподання заяви про взяття сховища № 12224 на облік як безхазяйного нерухомого майна. 
100. З огляду на функціональне призначення спірного майна як захисної споруди цивільного захисту, його належний правовий режим є необхідною передумовою для забезпечення прав осіб на укриття в умовах правового режиму воєнного стану.
101. Оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
102. Правові позиції Верховного Суду, на які посилається Дніпровська міська рада в обґрунтування касаційної скарги, або не є застосовними до спірних правовідносин у силу різниці у фактичних обставинах і неподібності правовідносин, або, навпаки, підтверджують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій. Також Верховний Суд не має підстав для формування нового правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах з мотивів, викладених у пункті 92 цієї постанови, а саме, відсутності підтверджених у справі обставин для формулювання іншого висновку щодо застосування статті 335 ЦК України.
103. За таких обставин касаційну скаргу Дніпровської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі № 160/29737/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач Я.О. Берназюк
Судді С.М. Чиркін
В.М. Шарапа