Справа № 734/1765/26 	Головуючий у 1 інстанції Бараненко С. М. 	
Провадження № 33/4823/575/26 	  	
Категорія - ч. 5 ст. 126 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року 	місто Чернігів	

Суддя Чернігівського апеляційного суду  Олійник М.Ю.,
за участю захисника     Якименко О.І,
розглянувши апеляційну скаргу захисника Якименко Ольги Ігорівнив інтересах ОСОБА_1 на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ч. 5 ст. 126 КУпАП, 

в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст оскаржуваної постанови.
Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 11 років 8 місяців 17 днів, без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнутий судовий збір у розмірі 665, 60 грн.
Суд першої інстанції встановив, що 14 квітня 2026 року о 10 год. 38 хв. в с. Лемеші, Чернігівського району, Чернігівської області, на А/Д М-01 89 км, водій ОСОБА_1 керував ТЗ Audi Q7, номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом та вчинив правопорушення повторно протягом року, чим порушив вимоги 2.1а ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Захисник особи, яка притягується до адміністративної адвокат Якименко О.І. в судовому засіданні 

2. Вимоги та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник Якименко О.І. просила скасувати постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, та закрити провадження у справі.
На обґрунтування своїх вимог зазначала, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не врахував наявність обставин, які виключають адміністративну відповідальність ОСОБА_1 .
Зокрема, захисник посилалася на те, що на момент вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 перебував у стані крайньої необхідності. За її твердженням, він прямував із м. Чернігова до м. Києва у зв`язку з необхідністю терміново дістатися до своєї вагітної дружини, яка потребувала невідкладної медичної допомоги. На думку сторони захисту, за таких обставин дії ОСОБА_1 були спрямовані на відвернення небезпеки для здоров`я та життя іншої особи, а тому не можуть розцінюватися як адміністративне правопорушення.
Посилаючись на зазначені обставини, захисник вважала, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з вчиненням ОСОБА_1 дій у стані крайньої необхідності.

3. Позиції учасників судового провадження.
В засіданні апеляційного суду захисник Якименко О.І., яка підтримала апеляційну скаргу та не заперечувала проти її розгляду без участі ОСОБА_1 , просила скасувати постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2026 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 за обставин вчинення дій в стані крайньої необхідності.

4. Оцінка доводів апеляційної скарги та мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Приписами п. 2.1а ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Адміністративним правопорушенням відповідно до ч.5 ст. 126 КУпАП визнається повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч.2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами ( ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).
Приймаючи оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що винуватість останнього в повній мірі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:
- постановою Зарічного районного суду м. Суми від 18 серпня 2025 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП і ч. 5 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 7 років;
- постановою Сумського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року;
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №640476 від 14.04.2026 року років; 
- диском з відеозаписом до протоколу про адміністративне правопорушення).
Дослідивши встановлені судом першої інстанції обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вищенаведених вимог КУпАП, щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував усі обставини справи, дослідив наявні докази, у зв`язку з чим постановив законне та обґрунтоване рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Зібрані у справі докази узгоджуються між собою та є належними і допустимими у розумінні ст. 251 КУпАП.
У зв`язку з наведеним, в апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини дійсно мали місце.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.
Положення ст. 18 КУпАП регламентують, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Захисник зазначає, що у зв`язку з погіршенням стану вагітної дружини ОСОБА_1 та загрозою втратити дитину, він був змушений негайно поїхати до неї в м. Київ з м. Чернігова.
Такі доводи обґрунтовано відхилено судом першої інстанції.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Надані стороною захисту медичні документи свідчать про перебування дружини ОСОБА_1 під медичним наглядом, однак самі по собі не підтверджують існування безпосередньої небезпеки, яка не могла бути усунута іншими засобами, зокрема шляхом виклику швидкої медичної допомоги або використання інших способів пересування
Таким чином, доводи сторони захисту про наявність стану крайньої необхідності не підтверджені належними та допустимими доказами.

5. Висновки апеляційного суду.
Суд першої інстанції під час розгляду справи дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП та належним чином дослідив обставини, що мають значення для її вирішення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростовують правильних по суті висновків суду. Наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази та обґрунтовано визнав доведеним наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Призначене адміністративне стягнення відповідає вимогам КУпАП та меті адміністративної відповідальності, визначеній ст. 23 КУпАП. Істотних порушень закону, які могли б бути підставою для скасування постанови, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Якименка Ольги Ігорівнив інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ю. Олійник