Справа № 331/2437/25
Провадження № 2/331/350/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року        м. Запоріжжя
Олександрівський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Світлицької В.М.,
за участю секретаря Солов`ян О.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Масловець Людмила Сергіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності та зміну черговості спадкування, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Масловець Л.С. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності та зміну черговості спадкування.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на початку 2014 року ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спочатку вони просто зустрічалися, а з листопада 2014 року стали жити спільно, як подружжя за адресою: АДРЕСА_1 . За час спільного проживання у них народилась спільна дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час спільного проживання, вони спільно здійснили реконструкцію та добудували будинок, збільшивши його площу та вартість, придбали автомобіль VOLKSWAGEN ID.4 за спільні кошти. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 загинув під час виконання бойового завдання. Обставини спільного проживання підтверджуються спільними фотографіями з ОСОБА_5 , фотографіями під час проведення спільних сімейних свят чи зустрічей з родичами та друзями, поясненнями свідків. З зазначених фотографій, вбачається, що ОСОБА_5 систематично, разом зі нею та дитиною святкував їхні свята. Весь період спільного життя з ОСОБА_5 , вони вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, разом придбавали меблі та предмети побуту, та речі, необхідні для повсякденного проживання. Вказані обставини підтверджуються доказами, які долучені до матеріалів справи. Після смерті ОСОБА_5 , позивач організувала його похорони за власні кошти, підтвердженням чого є договір про надання їй похоронних послуг на поховання чоловіка. Спільні кошти за життя ОСОБА_5 з самого початку їхнього спільного проживання однією сім`єю, вони використовували для витрат на спільне проживання, гроші на утримання сім`ї у них були спільні. Позивач звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак, постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 в зв`язку з тим, що нею не були надані відповідні документи, що вона є дружиною померлого ОСОБА_5 чи проживала разом зі спадкодавцем останні п`ять років. Також, повідомлено приватним нотаріусом, що діти ОСОБА_5 звернулись з заявами про прийняття спадщини після смерті батька в установленому законом порядку. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з листопада 2014 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку у спільно нажитому майні в порядку спадкування за законом будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку у спільно нажитому майні в порядку спадкування за законом на автомобіль VOLKSWAGEN модель ID.4, VIN НОМЕР_1 ; визнати ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги за законом, як дружини.
Ухвалою суду від 09.09.2025 року провадження по справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання.
21.10.2025 року представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_5 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не заперечує. Щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку у спільно нажитому майні в порядку спадкування за законом будинку АДРЕСА_1 заперечує. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2022 р. виділено ОСОБА_5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано за ним право власності на нього. Вказаним рішенням в 2022 році будинок вже визнаний сумісною власністю Позивач вказує, що проживаючи однією сім`єю із ОСОБА_7 , вони разом вели бізнес, вкладалися у сумісний бюджет родини, купували автомобіль та інші витрати також ділили навпіл. При цьому, позивач надає докази сплати рахунків на суми більше її офіційного доходу. Щодо походження грошових коштів, у вигляді подарунку від матері, позивач не надає, проте вказує, що саме з цих грошей була сплачена частина суми за автомобіль придбаний ОСОБА_8 . Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя та як результат, не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу. Посилаючись на зазначені обставини, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
04.11.2025 року представником відповідача ОСОБА_4 – ОСОБА_9 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_5 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не заперечує. Щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку у спільно нажитому майні в порядку спадкування за законом будинку АДРЕСА_1 зазначила, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 22.02.2013 р. на праві власності належав матері ОСОБА_4 – ОСОБА_10 . Так, 16.03.2015 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 було розірвано. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2022 р. провадження у справі № 331/2413/18 про розподіл майна закрито та затверджено мирову угоду, відповідно до якої виділено ОСОБА_5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано за ним право власності на нього. Проти визнання ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги за законом, як дружини заперечує, оскільки проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя та як результат, не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу. Посилаючись на зазначені обставини, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 
12.11.2025 року представником відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_12 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що твердження позивача ОСОБА_1 про те, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 з 2014 року спростовуються матеріалами справи. Так, ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 до 16.03.2015 року, отже посилання щодо проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з ОСОБА_5 з 2014 року суперечить вимогам СК України. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Зазначена у позові інформація не може бути належним доказом наявності у позивача з ОСОБА_5 стосунків як чоловіка та дружини та ведення ними спільного господарства. В матеріалах справи немає жодного доказу того, коли саме була зроблена реконструкція та добудова житлового будинку АДРЕСА_1 , немає жодної дати початку будівництва, його закінчення та тощо. Таким чином, вимоги позивача про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку у спільно нажитому майні на автомобіль Volkswagen модель ID.4, то ці вимоги є безпідставними. Стороною позивача не надано жодного документу про наявність у ОСОБА_1 необхідних коштів для придбання вказаного транспортного засобу. Відповідно до змісту позовної заяви та наявних матеріалів справи позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами існування обставин у їх сукупності, за наявності яких у неї могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Посилаючись на зазначені обставини, просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. 
15.12.2025 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що факт наявності зареєстрованого шлюбу не спростовує того факту, що позивач фактично проживала з ОСОБА_5 та що у них були відносини, при цьому зазначений період є значним та свідчить про тривалість відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як жінки та чоловіка, що дає підстави для реалізації її прав на спільно набуте ними майно та набуття нею спадкових прав після смерті ОСОБА_5 . Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 збільшився у площі та вартості саме у період спільного проживання позивача з ОСОБА_5 та за рахунок їх спільних коштів та праці. Вважає, що позивачем підтверджено факт її проживання з ОСОБА_5 протягом заявлених періодів належними доказами у справі, а також доведено ведення ними спільного господарства, витрат, утримання майна. 
Ухвалою суду від 15.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. 
Представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_12 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у відзиві.
Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, з підстав викладених у відзиві.
Представник відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_13 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним, причини неявки не повідомив, заяв суду не надав.
Третя особа приватний нотаріус Запорізького МНО Запорізької області Масловець Л.С. в судове засідання не з`явилася, раніше надала суду заяву про розгляд справи без її участі.
Суд, вислухавши представника позивача, представників відповідачів, відповідача ОСОБА_4 , допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані позивачем, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 08.01.2025 року, виданим Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 49. 
17.01.2025 року Спеціалізованим комунальним підприємством «Запорізька ритуальна служба» видано свідоцтво про поховання № 241458, відповідно до якого ОСОБА_1 є особою, що здійснила поховання ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено запис в книзі реєстрації поховань № 31. Вартість ритуальних та інших послуг, пов`язаних з похованням ОСОБА_5 сплачена ОСОБА_1 , що підтверджується накладною, виданою ФОП ОСОБА_14 від 16.01.2025 р.; квитанцією до прибуткового касового ордера № 14 від 17.01.2025 р. ПрАТ «ЗЕРЗ»; накладною СКП «Запорізька ритуальна служба» від 17.01.2025 р. 
Після смерті ОСОБА_5 та на теперішній час позивач ОСОБА_1 продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується доказами по справі та поясненнями свідків. 
Судом встановлено, що період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2015 року по 2023 рік житловий будинок по АДРЕСА_1 зазнав суттєвої реконструкції та добудови. Вказані обставини підтверджуються, зокрема технічним паспортом за станом на 18.05.2023 р. та звітом № 10/2025 про незалежну оцінку нерухомого майна.
Суд дослідив та оцінив у сукупності такі докази, надані стороною позивача:
– свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 20.02.2018 року, з якого слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 народилась спільна дитина – ОСОБА_3 ;
– сповіщення сім`ї № 207 від 10.01.2025 р., видане ОСОБА_1 як члену родини ОСОБА_5 про його загибель під час виконання бойового завдання;
– фотографії, на яких ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зображені разом, у тому числі в період вагітності та зі спільною дитиною;
– довідка Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 164 «Соловейко» ЗМР № 01.02-08/006 від 05.02.2025 р., про те, що дитина ОСОБА_3 мешкав за адресою АДРЕСА_1 , та перебував в закладі з 01.09.2020 р.;
- довідка Запорізької гімназії № 98 ЗМР № 02.01-24/017 від 05.02.2025 р., про те, що у заяві на прийняття ОСОБА_3 до закладу освіти була зазначена адреса АДРЕСА_1 ; 
– лист КНП «ЦПМСД № 10» ЗМР № 0307/01-08 від 21.02.2025 р., в якому зазначено, що дитина ОСОБА_3 мешкає за адресою АДРЕСА_2 , і при відвідуваннях лікаря присутні обидва батьки;
- довідка Запорізької дитячої музичної школи № 6 ЗМР № 01-35/07 від 29.01.2025 р., те, що ОСОБА_3 проживав за адресою АДРЕСА_1 , та навчається в закладі з 01.02.2024 р.;
– власноручні пояснення сусідів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , засвідчені печаткою квартального комітету № 3 Олександрівського р-ну м. Запоріжжя, якими підтверджується факт спільного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ;
– довідка ТОВ «Південна промислова компанія» № 29/01-1 від 29.01.2025 р., в якій зазначено фактичну адресу проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , та що у період з 16.05.2018 р. по 19.10.2020 р. вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років;
– платіжні інструкції та виписки по рахунках про оплату ОСОБА_1 комунальних послуг, а також взаємні грошові перекази між сторонами.
Допитані в попередніх судових засіданнях свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 пояснили та кожен окремо зазначили, що приблизно в 2014 році ОСОБА_5 придбав будинок АДРЕСА_1 . У вказаний період ОСОБА_21 офіційно перебував у шлюбі з ОСОБА_11 , після розірвання шлюбу з якою було здійснено поділ майна подружжя та за рішенням суду вказаний будинок перейшов у власність ОСОБА_22 . Приблизно з 2014 року ОСОБА_5 проживав разом із ОСОБА_1 спочатку в будинку по АДРЕСА_3 , а потім приблизно з 2016 року по АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в 2018 році народився син ОСОБА_3 . Родина проживала разом в будинку АДРЕСА_1 , вони вели спільне господарство, в будинку було здійснено капітальний ремонт, відбувалася перебудова, разом придбано меблі, сантехніку та інші необхідні речі. 
Пояснення свідків є послідовними та узгоджуються між собою, а тому суд приймає їх до уваги.
Відповідно до вимог ст. 25 СК України та правових висновків Верховного Суду (постанови КЦС від 26.09.2018 р. у справі № 244/4801-13-ц, від 25.04.2019 р. у справі № 759/4596/18) положення ст. 74 СК України поширюється лише на випадки, коли особа не перебуває в жодному іншому шлюбі. Тому, факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю може бути встановлений судом лише з 16.03.2015 р. – дати офіційного припинення його попереднього шлюбу.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі – СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності.
Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі та мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього.
Предметом доказування у справах про встановлення факту проживання однією сім`єю є: спільне проживання; ведення спільного господарства; наявність спільного бюджету та спільних витрат; взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 554/8023/15-ц; Верховного Суду від 31.05.2022 р. у справі № 554/8629/17; від 09.10.2025 р. у справі № 314/510/25).
Наведені докази у сукупності достатньо підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю, ведення ними спільного господарства, спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. При цьому, відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у своїх відзивах прямо зазначено, що проти встановлення цього факту вони не заперечують.
Судом також встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 є єдиним законним місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_23 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) – спільної дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Вказана обставина підтверджується: свідоцтвом про народження дитини; листом КНП «ЦПМСД № 10» ЗМР від 21.02.2025 р., довідкою ЗДО № 164 «Соловейко», довідкою ТОВ «Південна промислова компанія», а також показаннями сусідів. Дитина фактично проживає за цією адресою разом з матір`ю ОСОБА_1 з народження і по теперішній час.
Таким чином, всі ці факти свідчать про те, що позивач та ОСОБА_5 мешкали разом, однією сім`єю, як чоловік та жінка, мали спільний побут, вели сумісне господарство починаючи з 2014 року.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1 , автомобілю VOLKSWAGEN модель ID.4, VIN НОМЕР_1 .
18.03.2025 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі якої була заведена спадкова справа № 35/2025.
В матеріалах спадкової справи № 35/2025 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , міститься лист приватного нотаріуса Запорізького МНО Масловець Л.С. № 616/02-14 від 14.10.2025 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 заявила, що проживала з померлим без реєстрації шлюбу і претендує на спадщину, їй надана відповідна консультація щодо встановлення такого факту в судовому порядку. 
За умовами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46цього Кодексу).
Згідно із ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно пункту 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У своєму висновку, викладеному у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц (провадження №61-38901св18), Верховний Суд вказав, що обов`язковою умовою для визначення чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
У постанові Верховного Суду від 20 березня 2023 року у справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Отже, основною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач проживала разом із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство в період з 2014 року та до дня смерті ОСОБА_5 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Встановлення в судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 . 
Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За приписами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків ( стаття 76 ЦПК України)
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Суд, встановив, що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності підтверджують факт спільного проживання позивача та ОСОБА_5 як чоловіка та дружини, наявність у них взаємних прав і обов`язків, ведення спільного побуту. Зокрема, письмові докази, а саме: наявність у особи на зберіганні особистих документів померлого та документів, пов`язаних зі смертю та похованням спадкодавця, докази сплати послуг з поховання спадкодавця, копія заяви позивача про прийняття спадщини, покази свідків, фотографії (світлини), узгоджуються із доводами позивачки та показаннями свідків щодо спільного проживання однією сім`єю позивача зі спадкодавцем у спірному будинку та ведення спільного господарства упродовж більше ніж п`ять років до дня смерті останнього.
За змістом ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень розміщеної за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/43175229, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 року по справі № 331/8084/14-ц шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , зареєстрований 25 жовтня 2008 року у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 386 - розірвано.
З огляду на викладене, позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю підлягає частковому задоволенню – з 16.03.2015 р. по 09.08.2024 р.
Стосовно позовних вимог позивача про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 суд зазначає наступне. 
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , однак їй повідомлено про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не надано документів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю.
Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 ЦК України)
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом зазначеної норми судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача таке право, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст. 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду.
Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19).
Суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом немає з наступних підстав.
Оформлення спадкових справ особи покладено на нотаріуса.
Приватним нотаріусом роз`яснено позивачу, що перш ніж звертатися про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, слід звернутися до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини. Видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно спадкоємцю, який не підтвердив факт постійного проживання однією сім`єю є неправомірним.
Отже судом встановлено, що встановлення факту постійного проживання однією сім`єю буде мати правові наслідки для позивача для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1,4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ч.2 ст.78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.80 ЦПК України)
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 за час їх спільного проживання з ОСОБА_5 був суттєво реконструйований за спільні кошти та спільною працею: площа збільшилась з 135,0 кв.м до 176,5 кв.м, вартість добудованих будівель та споруд, за звітом № 10/2025 про незалежну оцінку нерухомого майна, складає вартість у розмірі 805 552,00 грн. без ПДВ.
Судом встановлено наступні обставини щодо правового статусу будинку по АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2022 р. у справі № 331/2413/18 затверджено мирову угоду між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , зокрема, відповідно до якої виділено ОСОБА_5 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_5 право власності на нього; визнано недійсним право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_10 .
Ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2022 р. у справі № 331/2413/18 набрала законної сили 13.06.2022 р. ОСОБА_1 у вказаній справі участі не брала і до неї як третьої особи залучена не була, а тому відповідно до ч. 5 ст. 82 та ч. 2 ст. 54 ЦПК України обставини, встановлені тією ухвалою, не мають для неї преюдиційного значення.
Щодо фактичних обставин поліпшення будинку по АДРЕСА_1 судом встановлено наступне. 
Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд зазначає, що матеріалами справи, зокрема технічним паспортом від 18.05.2023 р. та звітом про незалежну оцінку № 10/2025, підтверджується факт збільшення площі будинку по АДРЕСА_1 з 135,0 кв.м до 176,5 кв.м та проведення його перебудови (мансарда, прибудови, тераси, навіс, басейн) загальною вартістю 805 552,00 грн. без ПДВ.
Матеріалами справи підтверджено, що в період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за період з 2015 року по 2023 рік житловий будинок по АДРЕСА_1 зазнав суттєвої реконструкції та добудови. 
Так, технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 18.05.2023 р. та звіт № 10/2025 про незалежну оцінку нерухомого майна підтверджують, що площа домоволодіння по АДРЕСА_1 збільшилась з 135,0 кв.м до 176,5 кв.м, до складу будинку додались мансарда, прибудови, тераси, навіс, басейн та інші споруди загальною вартістю 805 552,00 грн. без ПДВ.
Судом встановлено, що вказані невіддільні поліпшення домоволодіння здійснювалися, зокрема, за рахунок особистих коштів та власної трудової участі ОСОБА_1 в період її спільного проживання з ОСОБА_5 з 2015 по 2023 роки. Зазначена обставина підтверджується: виписками по банківських рахунках позивачки, що свідчать про наявність у неї достатніх фінансових ресурсів у відповідний період, показаннями свідків щодо спільного ведення господарства, фотоматеріалами, а також фактом спільного проживання та ведення спільного бюджету, встановленим цим рішенням.
Разом з тим, вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить із обраного ОСОБА_1 способу захисту порушеного права. Позивачем заявлено вимогу про визнання права власності на 1/2 частку вказаного майна в порядку спадкування за законом.
Відповідно до ст. 74 СК України та правових висновків Верховного Суду (постанова від 31.07.2023 р. у справі № 334/8205/19) майно, набуте особами під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності ще за життя спадкодавця. Якщо 1/2 частка будинку є спільною власністю ОСОБА_1 , то ця частка ніколи не входила до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 і не могла перейти до неї в порядку спадкування, оскільки спадкують лише права самого спадкодавця, а не те, що йому не належало.
Отже, обраний позивачкою спосіб захисту «в порядку спадкування за законом», суперечить самій природі права, на яке вона посилається. Обрання неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 р. у справі № 925/642/19). Належним способом захисту в даному випадку є пред`явлення самостійного позову про визнання права спільної сумісної власності на підставі ст. 74 СК України або про відшкодування вартості поліпшень чужого майна. 
За таких обставин, у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом слід відмовити.
Стосовно позовних вимог щодо визнання права власності на 1/2 частку автомобіля VOLKSWAGEN ID.4 суд приходить до наступного. 
Позивач зазначає, що автомобіль VOLKSWAGEN модель ID.4, VIN НОМЕР_1 , був придбаний нею та ОСОБА_5 спільно, рівними частками. 
На підтвердження наявності в неї коштів надала виписки по рахунку про отримання від ОСОБА_24 грошових коштів у розмірі 1 080 000,00 грн. Також, долучено довіреність ОСОБА_5 від 14.06.2024 р., видану ТОВ «БЕЛОКОМ» для отримання та митного оформлення вказаного автомобіля. На виконання ухвали суду від 15.12.2025 р. Державною митною службою України надано відповідь № 19/19-02-04/8.19/798 від 12.02.2026 р. щодо митного оформлення автомобіля з VIN кодом « НОМЕР_4 ».
Разом із тим, у матеріалах справи відсутні: договір купівлі-продажу транспортного засобу, документи про його вартість та здійснення оплати; докази того, що ОСОБА_1 особисто сплачувала будь-яку суму за придбання цього автомобіля або що між нею та ОСОБА_5 була укладена будь-яка угода про спільне придбання. Факт наявності на рахунку позивачки 1 080 000,00 грн. сам по собі не доводить, що ці кошти були передані ОСОБА_5 або спрямовані на купівлю саме спірного транспортного засобу.
Так само як і щодо будинку, вимога заявлена в порядку спадкування за законом, що суперечить правовій природі спільної сумісної власності (ст. 74 СК України) і є самостійною підставою для відмови.
Оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), а обраний спосіб захисту є неналежним, у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.
Стосовно позовних вимог щодо визнання спадкоємцем першої черги , тобто зміни черговості спадкування, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Першу чергу спадкоємців складають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). До четвертої черги належать особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є підставою для спадкування у першу чергу.
Частиною 2 ст. 1259 ЦК України передбачено можливість зміни черговості спадкування за рішенням суду за умови, що особа протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності одночасної наявності всіх п`яти умов для задоволення такого позову (постанови від 02.12.2020 р. у справі № 592/1045/18-ц; від 01.03.2021 р. у справі № 233/5990/18; від 17.03.2021 р. у справі № 200/12980/14).
Судом встановлено, що ОСОБА_5 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання як військовослужбовець. Будь-яких доказів того, що він перебував у безпорадному стані внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби або каліцтва і потребував стороннього догляду, до суду не надано. За відсутності цієї обов`язкової умови позовна вимога про визнання ОСОБА_1 щодо визнання спадкоємцем першої черги задоволенню не підлягає.
Позивачем вимог щодо розподілу судових витрат заявлено не було, а тому зазначене питання судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.328,392,1216-1218, 1220-1223, 1296-1298 ЦК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Масловець Людмила Сергіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності та зміну черговості спадкування – задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 16 березня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 .
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 21.05.2026 року.

Суддя:          В.М. Світлицька