ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" квітня 2026 р. Справа№ 910/11683/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Спаських Н.М.
суддів: Яценко О.В. 
Горбасенка П.В. 

при секретарі судового засідання: Кузьменко А.М.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 30.04.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Євротрейд"
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 (повне судове рішення складено 27.02.2026)
у справі № 910/11683/25 (суддя Удалова О.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Євротрейд" (м. Київ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" (м. Київ)
про стягнення 1 516 582,17 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "СП Євротрейд" (позивач, ТОВ "СП Євротрейд") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ КОМЕРЦ" (відповідач, ТОВ "ФОЗЗІ КОМЕРЦ") про стягнення 1 516 582,17 грн, з яких: основний борг у розмірі 1 387 984,85 грн, пеня в розмірі 114 498,92 грн, інфляційні нарахування в розмірі 3 017,84 грн та 3% річних в розмірі 11 080,56 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про надання транспортно-експедиторських послуг від 14.08.2024 № ЛОГ/МТ/ФК-429/К в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі №910/11683/25 позов задоволено повністю.
Стягнуто з ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" на користь ТОВ "СП Євротрейд" основний борг у розмірі 1 387 984,85 грн, пеню в розмірі 114 498,92 грн, інфляційні втрати в розмірі 3 017,84 грн, 3% річних у розмірі 11 080,56 грн, 18 198,99 грн судового збору, 30 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт належного виконання позивачем умов Договору та надання відповідачу послуги з організації та перевезення вантажів на суму 1387984,85 грн, строк оплати якої настав, однак відповідачем взяті за Договором зобов`язання з оплати не проведено. При цьому судом відхилено заперечення відповідача щодо припинення цього зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою останнього, оскільки таке зарахування не відповідає вимогам статті 602 ЦК України та пункту 15.4 Правил надання транспортно-експедиторських послуг від 12.04.2024, якими керувалися сторони та є безпідставним у відносинах сторін.
Перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції встановив, що за належним перерахунком їх розмір є більшим, ніж заявлено до стягнення позивачем. Однак позивач в цій частині свої позовні вимоги не змінював. Отже, з огляду на приписи частини 2 статті 237 ГПК України позов у цій частині задоволено в повному обсязі. 
Задовольняючи частково клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши предмет та підстави позову, встановлені обставини, характер спірних правовідносин, обсяг матеріалів справи, порядок розгляду цієї справи, наявність обґрунтованих заперечень відповідача щодо заявленої суми компенсації, а також взявши до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, судом першої інстанції визнано обґрунтованим покладення на відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу лише в розмірі 30 000,00 грн. В іншій частині витрати на правничу допомогу залишено за позивачем. 

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ".
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ", 20.03.2026 через систему "Електронний суд" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі №910/11683/25 у повному обсязі, ухваливши нове рішення, яким відмовити ТОВ "СП Євротрейд" у задоволенні позовних вимог у повністю. Доводить, що грошове зобов`язання ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" зі сплати 1 387 984,85 грн припинилося 28.08.2025 внаслідок правомірного одностороннього зарахування відповідачем зустрічних однорідних вимог на підставі статті 601 ЦК України та пункту 15.4 Правил. 

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ТОВ "СП Євротрейд".
Не погоджуючись з прийнятим рішенням лише в частині стягнення витрат на послуги адвоката, позивач 22.03.2026 через систему "Електронний суд" (зареєстровано в суді 23.03.2026) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі № 910/11683/25 в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000 гривень та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у повному розмірі 64 500,00 грн, а в іншій частині рішення залишити без змін.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначив, що заявлені ним до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджені належними та допустимими доказами, є реальними, розумними та співмірними. А оскільки у клопотанні відповідача про зменшення витрат на правову допомогу не містилося доказів та доводів недотримання позивачем вимог стосовно співмірності витрат, невідповідності ринковим цінам на аналогічні адвокатські послуги, то судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір заявлених до відшкодування адвокатських витрат. При цьому скаржник акцентував увагу на тому, що враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Ухвалою від 30.03.2026 Північний апеляційний господарський суд об`єднав обидві апеляційні скарги в одне провадження. 

Позиції учасників справи.
14.04.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ "СП Євротрейд", у якому відповідач проти вимог вказаної апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду у даній справі в частині розподілу витрат на послуги адвоката залишити без змін.
15.04.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ", у якому позивач зазначає про необґрунтованість вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду у даній справі по суті вимог залишити без змін.
Мотивуючи свої заперечення, позивач у відзиві наполягає на помилковому тлумаченні відповідачем змісту пункту 15.4 Правил, відповідно до якого вживання у даному пункті сполучника "або" однозначно встановлює дві альтернативні умови для виникнення права на зарахування: 1) несплата протягом десяти днів або 2) ненадання будь-якої відповіді на вимогу; при цьому наявність першої умови є самостійною та достатньою підставою для зарахування незалежно від настання другої умови. На думку позивача, таке тлумачення не відповідає розумінню альтернативності виконання зобов`язань, наведеному у статті 539 ЦК України, та підмінює поняття альтернативності на безальтернативне виконання декількох умов. 
Позивач зазначає, що відповідачем не доведено реальність існування зустрічної однорідної вимоги про відшкодування збитків та її безспірність, а саме: відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язання, на момент звернення із заявою, що виключає можливість проведення зарахування у добровільному порядку.
За доводами позивача, за відсутності процесуальних підстав, суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у цій справі до часу вирішення спору між сторонами щодо вимог, які стали підставою для відповідача провести одностороннє зарахування. 

Явка представників сторін.
У судове засідання 30.04.2026 з`явилися представники позивача та відповідача.
Представники сторін свої позиції у спорі підтримали і взаємно заперечують проти позиції іншої сторони в апеляційному провадженні. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Сторонами не заперечується та підтверджено доказами у справі, що 14.08.2024 між ТОВ "СП Євротрейд" (виконавець, перевізник) і ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" (замовник) укладено Договір про надання транспортно-експедиторських послуг № ЛОГ/МТ/ФК-429/К (далі - Договір, а.с. 8 том 1), предметом якого є надання транспортно-експедиторських послуг позивачем на користь відповідача.
За умовами Договору перевізник бере на себе зобов`язання виконувати організацію та перевезення вантажів замовника на умовах, визначених в Заявках, а замовник зобов`язується вчасно прийняти та оплатити надані послуги (пункт 3 Договору).
Відповідно до пункту 4 Договору будь-які питання не врегульовані Договором регулюються розробленими для компанії Fozze Group Правилами надання транспортно-експедиторських послуг в міжнародних перевезеннях в редакції від 12.04.2024, що є невід`ємною частиною Договору (далі - Правила а.с. 10 том 1).
Пунктом 5 Договору встановлено спосіб оплати, а саме замовник оплачує виконавцю надані послуги протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати отримання від виконавця пакету документів, що складаються з рахунку-фактури на оплату, Актів приймання-передачі наданих послуг та міжнародної автомобільної накладної (CMR).
Підпунктом 9.1.7 Правил встановлено, що замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг виконавця на погоджених умовах.
Позивач вказує, що станом на дату звернення із позовною заявою, зі сторони відповідача не були виконані зобов`язання по оплаті за надані послуги за дев`ятьма заявками щодо транспортно-експедиторських послуг з перевезеннями, проведеними у квітні - травні 2025 року, незважаючи на те, що у відповідності до пункту 5 Договору пакети документів по послугах були сформовані й відправлені позивачем на електронну адресу представника ТОВ "Фоззі Коммерц" - n.hromtzev@fozzy.ua, а також на узгоджене між сторонами відділення Нової пошти.
Згідно з пунктом 10.5 Правил з моменту отримання акту наданих послуг замовник зобов`язується узгодити його або відхилити протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання оригіналу або через засоби електронного документообігу. У випадку, якщо замовник не надасть пояснення щодо відхилення акту наданих послуг протягом вказаного строку, - такий акт вважається узгодженим зі сторони замовника.
Разом з тим, жодних претензій з приводу послуг, що надавалися відповідно до направлених Актів, позивач не отримував, при цьому оплату наданих послуг відповідачем проведено не було. 
Станом на дату звернення із позовною заявою за відповідачем обліковувалась заборгованість у розмірі 1 387 984,85 грн.
12.08.2025 позивач надіслав відповідачу претензію № 0812 про сплату заборгованості за надані транспортно-експедиційні послуги в сумі 1 387 984,85 грн, що виникла на підставі рахунків-фактур та актів приймання-передачі наданих послуг за період з квітня по травень 2025 року включно (а.с. 41 том 1).
Відповідач надав відповідь на претензію від 02.09.2025 № ФК-273 (а.с. 42 том 1), якою фактично підтвердив (не заперечив) існування вищезазначеної заборгованості, проте повідомив, що з огляду на існування спору між сторонами по виконанню іншої, не включеної до переліку узгоджених Заявок, Заявки № 75992 від 09.05.2025, в частині відшкодування збитків на суму 3 911 802,07 грн (претензія ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" до позивача вих. № ФК-182 від 05.06.2025 та доповнення до неї - лист вих. № ФК-191 від 13.06.2025), замовник, керуючись пунктом 15.4 Правил, має право зарахувати в односторонньому порядку, без погодження виконавця, суму відшкодування завданих збитків/шкоди із грошових зобов`язань замовника перед виконавцем.
З матеріалів справи вбачається, що посилаючись на статтю 601 ЦК України, 28.08.2025 ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" направило позивачу Заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог за вих. №ФР-267 (а.с. 106 том 1), в якій відповідач заявив позивачу про одностороннє зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме:
- сума вимоги позивача у розмірі 1 387 984,85 грн зараховується у рахунок зустрічної вимоги ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" у розмірі 3 911 802,07 грн;
- зобов`язання позивача перед ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" щодо відшкодування завданих збитків втратою вантажу за претензією вих. ТФК-182 від 05.06.2025 припиняється в частині суми 1 387 984,85 грн;
- зобов`язання ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" перед позивачем щодо оплати заборгованості за надані послуги, які описані в претензії вих. №Т0812 від 12.08.2025 припиняються повністю.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не погодився із таким зарахуванням з боку відповідача та звернувся до суду з даним позовом про примусове стягнення повної вартості транспортно-експедиторських послуг та перевезення.
Позивач вказує, що пункт 15.4 Правил має такі умови: "У разі несплати Виконавцем суми неустойки, суми відшкодування завданих збитків чи шкоди протягом десяти календарних днів з моменту отримання вимоги, або не надання будь-якої відповіді на вимогу, Замовник має право зарахувати в односторонньому порядку, без погодження Виконавця, суму неустойки, суму відшкодування завданих збитків чи шкоди із грошових зобов`язань Замовника перед Виконавцем. Зобов`язання Виконавця із сплати суми неустойки, суми відшкодування завданих збитків чи шкоди вважається виконаним із моменту відправлення Замовником заяви про зарахування. Заява про зарахування направляється в порядку, передбаченому цими Правилами".
З огляду на цю умову, позивач вважає, що надавши відповідачу відповідь на вимогу № 0605 від 05.06.2025 зі своєю відмовою відшкодувати збитки, тим самим відповідача було позбавлено права проводити одностороннє зарахування. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови в межах доводів та вимог апеляційної скарги по суті спору
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановленим договором.
За приписами частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання в силу приписів частини 1 статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Судом першої інстанції правомірно встановлено, а відповідачем не заперечено по суті, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі Договору про надання транспортно-експедиторських послуг №ЛОГ/МТ/ФК-429/К від 14.08.2024 та невід`ємної його частини - Правил надання транспортно-експедиторських послуг в міжнародних перевезеннях (у редакції від 12.04.2024), за надані послуги (включно із послугами перевезення вантажів) за дев`ятьма заявками Відповідача, проведеними Позивачем у квітні-травні 2025 року. 
Згідно зі статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. 
Таким документом може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). 
Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Як убачається з міжнародно-транспортних накладних CMR, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 19-36 том 1), останні у графі 24 містять відмітки вантажоодержувачів, що підтверджує надання позивачем послуг відповідачу за Договором.
Відповідач не надав суду належних, достовірних, вірогідних і достатніх доказів на спростування факту надання йому саме позивачем послуг за Договором у вказаний період за відповідними заявками і не заперечив визначеної позивачем та заявленої до стягнення загальної вартості наданих послуг.
З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до складених обома сторонами Заявок на перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с. 18-36 том 1), за результатами виконання кожної послуги перевезення, позивач склав відповідний Акт надання послуги з вартістю послуги, копії яких подано в справу (а.с. 18-36 том 1). 
Жоден Акт надання послуги відповідачем не підписано. 
В справі відсутні обґрунтовані заперечення відповідача проти прийняття цих послуг по якості чи вартості.
Загальна вартість послуг на виконання умов Договору між сторонами становить 1 387 984,85 грн., які і просить примусово стягнути позивач. 
Із посиланням на Договір між сторонами про надання транспортно-експедиторських послуг від 14.08.2024 № ЛОГ/МТ/ФК-429/К та Заявок позивач склав та направив відповідачу рахунки на оплату на вказану суму (а.с. 18-36 том 1), які залишилися неоплаченими з боку відповідача. 
Як вже вказувала колегія суддів, за умовами розділу 5 Договору Замовник оплачує Виконавцю надані послуги протягом 30 календарних днів з дати отримання Виконавцем оригіналів рахунку-фактури, міжнародної автомобільної накладної (CMR) та Актів приймання-передачі наданих послуг. При неотриманні повного пакету документів, строк оплати відраховується з моменту отримання всіх документів у повному обсязі. 
На час вирішення спору відповідач не надав доказів неотримання ним всіх первинних документів від позивача на підтвердження наданої йому послуги транспортно-експедиторських послуг та перевезення на виконання умов Договору. 
Доказів припинення цього зобов`язання виконанням, в справу з боку відповідача не подано. Послуга прийнята в повному обсязі та без зауважень.
Складені в односторонньому порядку позивачем Акти надання послуг з перевезення вантажу (подані в справу), які відповідач не підписав, натомість дають можливість повністю підтвердити факт виконання спірних послуг, що відповідають умовам Договору між сторонами та Заявкам відповідача, і які дають підстави для висновку про наявність заборгованості відповідача за Договором. 
Стосовно актів виконаних робіт за договором підряду/послуг, підписаного лише однією стороною, Верховний Суд неодноразово вказував, що передання і прийняття робіт/послуг на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт/послуг за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови замовника про причини неприйняття робіт/послуг у строк, визначений договором.
Оскільки строк виконання спірного зобов`язання на час вирішення спору є таким, що настав, то колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині примусового стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 1 387 984,85 грн. по Договору про надання транспортно-експедиторських послуг від 14.08.2024 № ЛОГ/МТ/ФК-429/К .

Крім основного боргу, позивач нарахував та просив стягнути з відповідача за прострочення виконання основного зобов`язання 114 498,92 грн пені, 3 017,84 грн інфляційних втрат і 11 080,56 грн 3 % річних (період з 16.05.2025 до 16.09.2025).
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Відповідно до пункту 10.6 Правил за прострочення оплати послуг замовник на вимогу виконавця сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення. Максимальний розмір нарахування пені обмежується сумою в розмірі 15% (п`ятнадцять відсотків) від суми простроченого платежу.
При здійсненні перевірки розрахунків позивача, місцевий господарський суд встановив неправильність останніх, оскільки за належним розрахунком суми пені, 3% річних та інфляційних втрат є більшими ніж заявлені позивачем. Однак позивач свої вимоги в цій частині не збільшував, а суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог за правилами чинного ГПК України. 
Тому судом першої інстанції обґрунтовано примусово стягнуто з відповідача на користь позивача 114 498,92 грн пені, 3 017,84 грн інфляційних втрат і 11 080,56 грн 3% річних.
В частині математичних розрахунків позовних вимог між сторонами спору немає, в т.ч. і заперечень в апеляційних скаргах. 

Колегія суддів вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції по відхиленню доводів відповідача щодо підставності припинення спірного зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі заяви ТОВ "Фоззі Коммерц" за вих.№ФР-267 від 28.08.2025, виходячи з такого:
Згідно із частинами 1, 2 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Отже, за змістом чинного законодавства, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: тобто боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому. Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог; строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
За дотримання таких обставин наявність невмотивованих заперечень однієї сторони щодо зарахування (які не доводять існування реального спору щодо підстав, предмету та розміру зобов`язання) не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони.
Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.
Разом з цим, відповідно до частини 1 статті 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.
Як вже зазначалося судом апеляційної інстанції, в межах даного конкретного спору правовідносини між сторонами врегульовані Договором та Правилами, які є невід`ємною частиною Договору. 
Відповідно до пункту 15.4 Правил, у разі несплати виконавцем суми неустойки, суми відшкодування завданих збитків чи шкоди протягом десяти календарних днів з моменту отримання вимоги, або не надання будь-якої відповіді на вимогу, замовник має право зарахувати в односторонньому порядку, без погодження виконавця, суму неустойки, суму відшкодування завданих збитків чи шкоди із грошових зобов`язань замовника перед виконавцем. Зобов`язання виконавця із сплати суми неустойки, суми відшкодування завданих збитків чи шкоди вважається виконаним із моменту відправлення замовником заяви про зарахування. Заява про зарахування відправляється в порядку, передбаченому цими Правилами.
Зі змісту даного пункту Правил вбачається, що у замовника (відповідача) право на зарахування в односторонньому порядку, без погодження виконавця (позивача), суми неустойки, суми відшкодування завданих збитків чи шкоди із грошових зобов`язань відповідача перед позивачем виникає лише у разі настання (саме у вказаний спосіб) обох умов, які мають засвідчити про відсутність активної дії на сплату боргу та мовчання щодо заперечень проти існування певного боргу у позивача перед відповідачем. 
Тому відступ позивачем від цих видів поведінки натомість виключає право відповідача скористатися механізмом одностороннього зарахування вимог. Тобто, право на зарахування виникає не просто при несплаті, а при несплаті, яка супроводжується мовчанням другої сторони.
Отже, зміст пункту 15.4 Правил розраховано саме на спільну мету - підтвердити безспірність боргу саме через пасивність виконавця шляхом несплати ним коштів та через відсутність будь-якої відповіді на вимогу їх сплатити. Як тільки сторона сплатою (хоча б частково) або своєю відповіддю заперечує проти вимоги, тим самим сторони переходять у ситуацію визначеності із боргом - або друга сторона сплатою боргу заперечує проти його зарахування, або заперечує взагалі обґрунтованість боргу своєю відповіддю, тому кредитор за реалізації такої договірної умови його контрагентом втрачає право на одностороннє зарахування боргу. 
Тому, оскільки пункт 15.4 Правил стосується договірних підстав для зустрічного зарахування, то їх недотримання виключає можливість проведення такого зарахування по ст. 602 ЦК України. 
Як встановлено судом апеляційної інстанції за матеріалами справи, відповідач направляв на адресу позивача вимогу №ФК-172 від 28.05.2025 про відшкодування попередньо визначеного розміру збитків 82 874,88 Євро (а.с. 151 том 1) та претензію за вих. №ФК-182 від 05.06.2025 (а.с. 154 том 1) з вимогою про відшкодування завданих збитків у розмірі 3 911 802,07 грн по курсу Євро (за заявкою на перевезення №75992 від 09.05.2025).
За доводами відповідача, збитки у вказаній сумі понесені ним в результаті порушення температурного режиму перевезення товару водієм позивача, за наслідками чого товар, як непридатний до реалізації, було утилізовано. 
Натомість на вказану вимогу та претензію позивач надав відповіді №0605 від 05.06.2025 (а.с. 152 том 1) та №0616 від 16.06.2025 (а.с. 155 том 1), в яких відмовив у відшкодуванні збитків, у зарахуванні вимог та запропонував надати додаткову інформацію по спірному питанню. Позивач вказав на недоведеність завдання збитків з боку свого водія, оскільки в порушення вимог Правил відповідачем не було належним чином на місці складено Акт з фіксацією фактів псування або пошкодження вантажу, порушення температурного режиму перевезення водієм, відсутність доказів в якому первинному стані вантаж було передано для перевезення та ін. 
Крім того, позивач звертає увагу, що сам факт понесення збитків відповідачем також не доведено - немає доказів повної оплати товару з боку ТОВ "Фоззі коммерц" чи стягнення вартості товару вантажовідправником. Сам відповідач надав докази, що ним складено графік компенсації вартості товару на користь його постачальника (а.с. 257 том 1) і за цим графіком сплачено лише 1 платіж у розмірі 10 000 Євро (а.с. 284 том 1). Доводи відповідача в засіданні, що насправді платежів зроблено більше, позивач заперечив через відсутність про це доказів.
Колегія суддів зауважує, що відповідач подає суперечливі доводи щодо свого статусу відносно пошкодженого товару - в одних документах по справі доказує, що він його власник і до нього перейшли всі ризики втрати майна після його отримання для перевезення і тому він має право отримати компенсацію збитків від позивача. В іншому випадку (а.с. 257 том 1) відповідач вже доводить, що між ним і постачальником виникли обов`язки щодо відшкодування збитків постачальнику вартості зіпсованого товару згідно графіку. 
Ці питання остаточно мають бути вирішеними в межах вирішення спору по іншій справі - № 910/11099/25 Господарським судом м. Києва, що само по собі також доводить спірність питання про доведеність підстав для компенсації шкоди/збитків для зарахування зустрічних однорідних вимог у відносинах сторін. 
Для відшкодування шкоди за правилами ЦК України слід довести одночасно всі 4 складові: наявність шкоди, її розмір, прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача та виниклими збитками і вину позивача, що (на думку позивача) також не має доказів на своє підтвердження. 
Станом на час здійснення апеляційного провадження в Господарському суді м. Києва вирішується спір між тими ж сторонами у справі № 910/11099/25 про стягнення відповідачем із позивача збитків в сумі 2 523 817,22 грн. (залишок боргу після зарахування 1 387 984,85 грн.) за втрачений/зіпсований вантаж при перевезенні без належного температурного режиму. 
В засіданні при розгляді Північним апеляційним господарським судом апеляційних скарг у справі № 910/11683/25 представник позивача заперечила проти обґрунтованості вимог відповідача у справі № 910/11099/25.
На думку колегії судів всі перелічені обставини доводять існування спору між сторонами щодо обґрунтованості вимог відповідача до позивача щодо стягнення шкоди/збитків за зіпсований/втрачений вантаж.
Це виключає можливість проведення зарахування між сторонами їх взаємних зобов`язань як безспірних щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність обґрунтованих заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.
Аналогічні висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 24.01.2018 по справі №908/3039/16, від 05.04.2018 по справі № 910/13205/17, від 25.04.2018 по справі №910/6781/17, від 25.07.2018 по справі № 916/4933/15, від 22.08.2018 по справі №910/21652/17, від 11.09.2018 по справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 по справі №910/23246/17 (в даній постанові застосовано термін «прозорість вимог»), від 13.11.2018 по справі № 914/163/14, від 02.04.2019 по справі № 918/539/18.
Крім того, вимоги позивача до відповідача у справі № 910/11683/25 випливають із оплати як за договірне зобов`язання, а вимоги відповідача до позивача базуються на факті завдання шкоди/збитків, що має іншу доказову базу і правову підставу та є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, який визначено законом. Як вже вказував суд із посиланням на доводи позивача, при стягненні шкоди підлягають доказуванню одночасно 4 складові: шкода, її розмір, вина заподіювача шкоди та причинний зв`язок між його діями/бездіяльністю та завданою шкодою. 
Вимога про збитки/шкоду за своєю природою є неочевидною. Доки розмір збитків не підтверджений судовим рішенням або не визнаний іншою стороною добровільно, така вимога вважається спірною.
Такі обставини виключають можливість вважати взаємні вимоги між сторонами даного конкретного спору однорідними. 
При цьому ст. 601 ЦК України чітко визначає, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Щодо стягнення шкоди за зіпсований вантаж сторони перебувають у спорі, що також виключає і строк настання зобов`язання по відшкодуванню шкоди. 
Крім того, відповідач дійсно не надав доказів фактичного настання для нього шкоди у вигляді вартості вантажу - немає у справі доказів оплати цього товару на повну суму чи відшкодування його повної вартості на користь власника товару за наслідками його псування. 
Отже, враховуючи викладені позиції щодо правової природи походження взаємних вимог сторін спору, зважаючи на досліджені та встановлені обставини спору між сторонами за наявними доказами, враховуючи положення пункту 15.4 Правил, які є невід`ємною частиною Договору та за якими передбачена неможливість проведення відповідачем зарахування, зокрема сум відшкодування завданих збитків, при умові надання позивачем відповіді на вимогу відповідача про сплату таких сум, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правильним висновок місцевого господарського суду про те, що одностороннє зарахування на користь відповідача суми заборгованості у розмірі 1 387 984,85 грн не відповідає положенням статті 602 ЦК України, пункту 15.4 Правил та не припиняє в даному випадку зобов`язання відповідача перед позивачем по сплаті спірних коштів за перевезення вантажів по Договору від 14.08.2024 (а.с. 8 том 1). 
Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до принципу тлумачення договору сontra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the dоminant influence of one party).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №910/9525/19.
Відповідачем не заперечується, що Правила з п. 15.4 у них щодо умов для зустрічного зарахування, були розроблені ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ", а тому останній повинен нести всі ризики для себе, пов`язані з неясністю умов цих Правил.
Отже, заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог за вих. №ФР-267 від 28.08.2025 обґрунтовано відхилена судом першої інстанції як підстава припинення зобов`язання у спорі між сторонами, а спірний борг правомірно примусово стягнуто з відповідача на користь позивача. 
Питання оцінки доведеності та підставності стягнення шкоди з позивача на користь відповідача (пов`язаних з виконанням перевезення відповідно до Заявки №75992 від 09.05.2025) у іншій справі № 910/11099/25, яка на даний час ще не завершена розглядом Господарським судом м. Києва, не є предметом розгляду та доказування у справі № 910/11683/25. Тому ніякі висновки з даного питання суд не вправі робити в межах даного апеляційного провадження. 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотань відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі №910/11099/25 (наявні докази у справі дозволяють вирішити спір) та про об`єднання обох справ в одне провадження для чого немає процесуальних підстав за правилами ГПК України (протокол засідання від 03.11.2025). 

Предметом апеляційного оскарження у цій справі з боку ТОВ "СП Євротрейд" є також рішення місцевого господарського суду в частині лише часткового задоволення заяви ТОВ "СП Євротрейд" про стягнення з ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" витрат на професійну правничу допомогу на суму 30000,00 грн. проти заявлених до стягнення 64 500,00 грн.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина 2 статті 126 ГПК України). 
Правовий аналіз вищезазначених норм процесуального законодавства свідчить, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами та у випадку, зокрема, задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження факту понесення вказаних витрат позивачем до місцевого господарського суду було надано такі документи:
- копія договору про надання правової допомоги від 02.01.2023 № 01/23;
- копія додаткової угоди від 08.09.2025 №3 до Договору про надання правової допомоги від 02.01.2023 №01/23;
- копія акта приймання-передачі послуг від 05.11.2025 № 9 на суму 26 000,00 грн;
- копія акта приймання-передачі послуг від 15.12.2025 №10 на суму 34 000,00 грн;
- копія платіжної інструкції від 09.12.2025 № 40268 на суму 26 000,00 грн;
- копія платіжної інструкції від 19.12.2025 № 40626 на суму 34 000,00 грн;
- копія ордеру від 11.09.2023 №1166486 серія ВІ.

За приписами частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України.
Частинами 5, 6 статті 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.
09.01.2026 відповідачем подано у справу клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги до їх розумного та обґрунтованого розміру (а.с. 310 том 1). 
Відповідач зауважує, що позивачем не забезпечено доведення чіткого принципу обчислення гонорару адвоката у справі, не зрозуміла вартісна оцінка процесуальних документів, які готував адвокат (погодинна оплата роботи чи за кожну сторінку?), вартість послуг по актах не відповідає жодному критерію розрахунків, в актах виконаних робі відсутній детальний опис робіт. Відповідач наголошує на незначній складності спору, який стосується стягнення коштів за транспортно-експедиторські послуги з перевезення вантажу і не потребує дослідження значної кількості первинних документів, законодавства та надмірних затрат часу для кваліфікованого правника. Мотивування процесуальних документів з боку обох сторін є стандартними для даної категорії спорів. Відповідач вважає, що адвокат позивача не довів своєї участі у всіх судових засіданнях по справі для їх оплати. Тому позивач не довів критеріїв дійсності, необхідності, розумності та співмірності затрат сторони на послуги адвоката у справі для їх повного відшкодування. 
Судом першої інстанції оцінено дані заперечення відповідача проти неспівмірності витрат позивача на послуги адвоката, нескладний характер спору за рівнем складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, які виникають із договірних відносин, та обсяг матеріалів справи, і на думку Північного апеляційного господарського суду, вірно зроблено висновок про обгрунтованість стягнення витрат на послуги адвоката лише в сумі 30 000 грн.
Підстав для зміни цього висновку суду Північний апеляційний господарський суд не вбачає, стороною позивача не наведено належних підстав для спростування позиції суду першої інстанції щодо зменшення розміру стягнення витрат на послуги адвоката. 
З огляду на встановлені у даній справі обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить до висновку, що доводи апеляційних скарг позивача та відповідача не спростовують правильності висновку суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні щодо задоволення позову.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на викладене зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи, викладені в апеляційних скаргах, досліджені колегією суду, але не наводяться у постанові, оскільки істотно не впливають на вирішення спору у даній справі. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, оцінки доводів та заперечень сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду у даній справі. Скаржниками не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції. 

Розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції колегією суддів Північного апеляційного господарського суду залишено без змін, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідачем покладаються на нього. 
Натомість позивачем оскаржено рішення суду першої інстанції лише в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, розмір якої не входить до ціни позову і тому не оплачується судовим збором за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Євротрейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі №910/11683/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі №910/11683/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги ТОВ "ФОЗЗІ КОММЕРЦ" покласти на скаржника.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 19 травня 2026 через перебування судді Горбасенка П.В. у відрядженні з 08 по 18 травня 2026.

Головуючий суддя Н.М. Спаських 

Судді О.В. Яценко

П.В. Горбасенко