Справа № 487/3778/26 
Провадження № 2/487/2762/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.07.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого – судді:  А.А. Лагоди,
за участю секретаря: К.Е. Мамчур,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача 15.05.2026 звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, в електронній формі, було укладено кредитний договір №434595808. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надав відповідачу кредит у розмірі 12700,00грн. та збільшив суму кредиту до 20700грн.
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №139 від 22.06.2021. 05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу №05/0820-01, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором, що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023. 20.10.2023 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №20/10/23-03, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором, що підтверджується витягом з Реєстру боржників №б/н від 20.10.2023. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло статусу кредитора за договором №434595808 від 20.02.2021, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем. Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості не виконала і станом на момент подачі позову загальна сума заборгованості становить 80568,81грн., яку позивач просить стягнути з відповідача по справі на свою користь та судові витрати по сплаті судового збору, витрати на професійну правову допомогу.
Ухвалою суду від 19.05.2026 по справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» про імітування на ім`я ОСОБА_1 картки №5168-74XX-XXXX-1826 та зарахування 12700,00грн. і 8000грн.
13.06.2026 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сидоренко О.А. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач дійсно отримував повідомлення про відступлення права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а також від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ФК «ЕЙС». Відсутність доказів повідомлення боржника ставить під сумнів правильність та достовірність заявленого позивачем розрахунку заборгованості. При сумі кредиту 20 700грн. позивач просить стягнути понад 60000грн. процентів та нарахувань, що свідчить про продовження їх нарахування протягом тривалого часу після закінчення погодженого сторонами строку кредитування. Проценти можуть бути нараховані виключно в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто за перші 30 днів користування кредитом, тобто з 20.02.2021 року по 20.03.2021 року. Усі нарахування після спливу цього строку є незаконними та не підлягають стягненню. А відповідно максимальна нарахована сума відсотків може бути лише - 12700 * 12,1%=1536.70грн. Позивач подав до суду лише вибіркові витяги з реєстрів, а не повні реєстри прав вимоги та реєстри боржників, які є невід`ємними додатками до договорів факторингу та без яких неможливо встановити обсяг переданих прав і факт передачі саме спірної вимоги. Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів безперервного переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЕЙС», а тому позивач не довів наявність у нього статусу належного кредитора у спірних правовідносинах, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Позивачем не доведено належними доказами факту отримання відповідачем кредитних коштів, не надано беззаперечних доказів належності банківської картки відповідачу на момент укладення договору, не доведено належної ідентифікації відповідача під час укладення електронного договору та не підтверджено безперервний і належний перехід права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЕЙС». Крім того, позивачем не доведено правомірність та обґрунтованість заявленого розрахунку заборгованості, не підтверджено правових підстав для нарахування процентів після закінчення погодженого сторонами строку кредитування, а також не спростовано доводів відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності до окремих складових заявлених вимог.
15.06.2026 до суду від представника позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що при заповненні заявки на кредит відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. На підтвердження позовних вимог позивачем надано платіжні доручення №0f1dfa28-b7a7-4a74-b6bb-9a18ac9bcab3 від 20.02.2021, № 63e4b3ef-4920-438e-a285-77bff1de7d9b від 18.03.2021 з відмітками Товариства. Жодного юридичного факту щодо помилкового або неналежного переказу на рахунок відповідача коштів за кожною із транзакцій, ініційованими ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не встановлено. Первинний кредитор ініціював платіжну операцію шляхом подання відповідного платіжного доручення надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача (боржника) та надав довідку та письмові пояснення первісного кредитора про те, що відповідне перерахування було здійснено успішно - відповідач довів факт отримання позивачем коштів, а отже зобов`язання останнього за кредитним договором. Сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Таким чином, право вимоги перейшло від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ “Таліон Плюс” 22.06.2021, тобто після укладання Кредитного договору № 434595808 від 20.02.2021. Відповідач не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. В свою чергу, позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018, реєстру прав вимоги 139 від 22.06.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Реєстр прав вимоги до договору факторингу від № 28/1118-01 від 28.11.2018, до якого включено кредитний договір №434595808 від 20.02.2021 укладено 22.06.2021, тобто через чотири місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не є майбутнім, як помилково вважає відповідач. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 80568,81грн. Підписання реєстру прав вимог - передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності договору факторингу – до 30.12.2024. Створення реєстрів прав вимог до договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та №05/0820-01 від 05.08.2020 відбувається за формою, що визначена у відповідних додатках. На підтвердження переходу права вимоги до позивача, разом з позовною заявою долучено акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №20/10/23-03 від 20.10.2023. Позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику щодо врегулювання спору в досудовому порядку. Факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань. Надані позивачем витяги з реєстру прав вимоги до договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, № №05/0820-01 від 05.08.2020 та №20/10/23-03 від 20.10.2023 підписані та мають печатки уповноважених осіб, а також зазначена вся важлива інформація, а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін. Відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. Норма ст..625 ЦК України передбачає отримання кредитором гарантій належного виконання зобов`язань боржником у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, однак вже після закінчення строку виконання основного зобов`язання. За умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів: 1.За користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України визначеному договором. 2.За користуванням кредитними коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і, за весь час прострочення. Позивач у свої позовній заяві користувався безпосередньо статтею 625 ЦК України. У Позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст.1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст.625 ЦК України).
03.07.2026 на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист №20.1.0.0.0/7-260618/100435-БТ від 19.06.2026 з підтвердженням про імітування на ім`я ОСОБА_1 картки № НОМЕР_1 та зарахування 12700,00грн. і 8000грн. згідно виписки по рахунку за період з 20.02.2021-23.03.2021. 
В судове засідання сторона позивача не з`явилась. Подано до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, представник подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, заперечив про задоволення позову.
Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом позову у цій справі є майнові вимоги стягнення кредитної заборгованості.
Судом встановлено, що 20.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , в електронній формі, було укладено договір №434595808 на умовах нарахування процентів в розмірі 1,70 відсотків за кожен день, зі строком 30 днів, на суму кредиту 12700грн. та збільшив на 8000грн. до 20700грн. за додатковою угодою від 18.03.2021.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картку відповідача 5168-74….-1826 кредит у розмірі 20700грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 20.02.2021, від 18.03.2021. 
АТ КБ «ПриватБанк» підтвердив, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 і за період з 20.02.2021 до 25.02.2021 міститься інформація про зарахування 12700,00грн. та за період від 18.03.2021 до 23.03.2021 в сумі 8000,00 грн. 
Також, 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №434595808 (в редакції додаткової угоди №26 від 31.12.2020) в розмірі 53887,68грн. в т.ч. борг за тілом кредиту в сумі 20351,80грн. та по відсоткам в сумі 33535,88грн., що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги №139 від 22.06.2021.
Також, 05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу №05/0820-01, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №434595808 в розмірі 80568,81грн. в т.ч. борг за тілом кредиту в сумі 20351,80грн. та по відсоткам в сумі 60217,01грн., що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023.
Також, 20.10.2023 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №20/10/23-03, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №434595808 в розмірі 80568,81грн. в т.ч. борг за тілом кредиту в сумі 20351,80грн. та по відсоткам в сумі 60217,01грн., що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги №б/н від 20.10.2023. 
Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло статусу кредитора за договором №434595808 від 20.02.2021, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
З кредитного договору №511232400, вбачається що його укладено в електронній формі.
Ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України).
Спору щодо укладення договору кредитного договору, отримання позичальником коштів немає, а суд погоджується, що зобов`язання, що виникли за таким договором підлягають виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Долучені до матеріалів справи письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів.
Відсотки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нараховує за період з 20.02.2021 – 22.06.2021 починаючи з суми боргу 12700,00грн. щомісячно шляхом додавання як нових відсотків так і попередніх не сплачених відсотків (відсотки додаються до тіла кредиту на яке кредитор рахує відсотки вже на збільшену суму).
Разом з тим, за положеннями п.1.4 договору №434595808 за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п.1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 146,00% річних, що становить 0,40% від суми кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п.1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 452,49% річних, що становить 1,24% в день від суми кредиту за кожний день користування ним; у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50% річних, що становить 1,70% в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.
Відповідно до пп.1.7.1 договору №434595808 зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.
Згідно п.4.2 договору №434595808 строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п.1.2 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п.1.3 та п.1.7 договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору діють до повного їх виконання.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, не надано позивачем, що доводять продовження дисконтного періоду за умовами п.1.3 договору №434595808, а відповідно строку дії договору, оскільки поза межами цього строку позивач не вправі здійснювати нарахування, а тому позивач вправі вимагати відсотки за період з 20.02.2021 по 20.03.2021 з розрахунку сума кредиту 12700грн. х 0,40 х 30 = 1524грн. Також позивач вправі нараховувати відсотки на суму за додатковою угодою від 18.03.2021 з розрахунку 8000грн. х 0,40 х 30 = 960грн.
Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення боргу за тілом кредиту в сумі 20351,80грн. та нарахованих відсотків в сумі 2484,00грн.
Згідно частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
При подачі позову позивач сплатив судовий збір в сумі 2662,40грн. Ціна позову 80568,81грн, позов задоволено на суму 22835,80грн, тобто на 28,34% (22835,80 грн. : 80568,80 грн. х 100%), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 754,52 грн. судового збору (2662,40 грн. / 100,0 % х 28,34%).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги норми ч.ч. 4, 5ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Право на професійну правничу допомогу гарантоване статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно матеріалів справи ТОВ «ФК «ЕЙС» 20.08.2025 уклало договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 з адвокатським бюро «Соломко та партнери». На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надані копії договору №20/08/25-01 від 20.08.2025 з додатковою угодою №25770507435 від 01.09.2025, актом прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 з описом робіт на суму 7000грн.
Згідно з ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд вважає, що ця справа не є складною, позовна заява не є значною за обсягом та складною за своїм змістом. Справа є типовою для позивача у відносинах із боржниками, розгляд справи у суді здійснювався в спрощеному порядку, адвокат участі у судовому засіданні не приймав, обсяг наданих послуг у вигляді професійної правничої допомоги не є значним.
Враховуючи вищевикладене, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу позивача мають становити 3000,00 грн.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст.247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 434595808 від 20.02.2021 у розмірі 22835 (двадцять дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) гривень 80 коп., а також судові витрати у загальному розмірі 3754 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят чотири) грн. 52 коп. 
В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», місцезнаходження: вул. Поправки Юрія, буд. 6, оф.13, м. Київ, 02094, код ЄДРПОУ: 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя  А.А. Лагода