Справа № 740/6688/25 
Провадження № 2/740/485/26 

Р І Ш Е Н Н Я
з а о ч н е
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2026 року          м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді Шевченко І. М.,
за участі секретаря судового засідання Пулинець Ю. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Орган опіки та піклування Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав,
установив:
У листопаді 2025 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 02 червня 2018 року по 22 вересня 2021 року позивачка та відповідач проживали однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі, який 22.09.2021 розірвано. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою, повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться здоров`ям, навчанням, морально та матеріально не підтримує її, веде аморальний спосіб життя, зловживає наркотичними речовинами, проявляє агресію до оточуючих, погрожує позивачці фізичною розправою. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та інтересів дитини, позивачка вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, оскільки за довгий час відповідач не телефонує ні їй, ні дитині, не спілкується з нею, не допомагає здійснювати її утримання, тобто фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2025 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 лютого 2026 року витребувано з Органу опіки та піклування Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області письмовий висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкладено підготовче засідання.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року підготовче провадження в справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивачка подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала, просила розглянути справу в її відсутність. 
Представник третьої особи – Петруша Г. Л. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позову.
Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку, судових викликів не отримав із причини відсутності за місцем реєстрації. Відзиву на позов, жодних заяв/клопотань – не подавав до суду.
З урахуванням положень ст. 128, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2018 року, який розірвано рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 23 жовтня 2021 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 02 червня 2018 року та вказаного рішення суду.
Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_2 від 30 липня 2021 року.
22 жовтня 2025 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 22 жовтня 2025 року, у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_5 .
Згідно з копією акта оцінки потреб сім`ї, складеного працівниками Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Парафіївської селищної ради, у період 25.08.2025 – 29.08.2025 проведено оцінювання потреб сім`ї ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , склад сім`ї: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 – мати, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 – співмешканець, і надано висновок, зокрема, що мати займається вихованням дитини, допомагає з уроками, купує одяг, підтримує зв`язок з вчителями, належним чином виконує свої материнські обов`язки, дитина забезпечена всім необхідним для проживання та навчання.
Указані обставини підтверджуються також актом обстеження умов проживання від 28.08.2025, складеним комісією Служби у справах дітей Парафіївської селищної ради Чернігівської області, а також актом № 69 від 04 листопада 2025 року, складеним комісією в складі депутата Парафіївської селищної ради Чернігівської області та сусідів. 
Зокрема, в акті від 28.08.2025 зазначено, що з пояснення матері та дитини встановлено, що з 2020 року ОСОБА_2 майже не спілкується з дочкою, не дарує їй подарунки, не телефонує, не бере участі у вихованні дитини.
Рішенням Виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 25 березня 2026 року № 66 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 .
Дослідивши зміст указаного висновку, суд вважає його обґрунтованим, адже обставини, зазначені в цьому висновку, а саме щодо умов проживання, навчання дитини, забезпечення її виховання та утримання, які досліджувалися при наданні вказаного висновку, підтверджуються доданими до позовної заяви документами, і в сукупності свідчать про те, що тривалий час відповідач не бере участі у вихованні й утриманні дитини, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.
Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) ЄСПЛ наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункти 57, 58).
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Розглядаючи вказану справу, суд ураховує, що відповідач жодного разу не з`явився в судові засідання, не спростував указаних у позові обставин, зокрема, щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків із виховання й утримання дитини, не повідомив про своє бажання брати участь у вихованні дитини, змінити поведінку й відновити зв`язок із дитиною, не надав суду жодних доказів на підтвердження факту його участі у вихованні дитини або наявності інтересу до неї.
Зважаючи на вказане, можна стверджувати, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї неповнолітньої дитини, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав.
На думку суду, поведінка відповідача є такою, що свідчить про самоусунення його від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини. Такий акт свідомої поведінки відповідача розцінюється судом, як небажання виконувати свій батьківський обов`язок, що в силу вимог ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав стосовно дитини. 
На підставі викладеного, керуючись принципом найкращого забезпечення інтересів дитини, закріпленим у Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд дійшов висновку про доведеність невиконання відповідачем батьківських обов`язків, умисність таких дій та свідоме нехтування ними, безвідповідальне ставлення до їх виконання, що у свою чергу є підставою для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно дитини, що забезпечить захист інтересів дитини, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 128, 141, 223, 263-265, 268, 272, 273, 280-283 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Орган опіки та піклування Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав – задовольнити.
ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) позбавити батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_3 ).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 грн (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя І. М. Шевченко