ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 906/1205/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І.М. (головуючий), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,
представників учасників справи:
позивача - Побережний О. П. (адвокат), 
відповідача - Приведьон В. М. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго"
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2026
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Естрелла"
до Акціонерного товариства "Житомиробленерго"
про визнання наявності та відсутності прав, зобов`язати вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Естрелла" (далі - ТОВ "Фірма Естрелла", Фірма, позивач) звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства "Житомиробленерго" (АТ "Житомиробленерго", Товариство, відповідач, скаржник) у якому просило:
- визнати наявність у Фірми права на розрахунок вартості та оплату послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за договором споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 28.10.2021 № 102-Т за тарифом для споживача електричної енергії 1 класу напруги від мережі електроустановок ГПП 110/10/6 кВ ЗХВ із 01.01.2023;
- визнати відсутність у Товариства права на розрахунок вартості послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за договором споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 28.10.2021 № 102-Т за тарифом для споживача електричної енергії 2 класу напруги від мережі електроустановок ГПП 110/10/6 кВ ЗХВ із 01.01.2023;
- зобов`язати Товариство здійснити перерахунок вартості наданої послуги з розподілу електричної енергії Фірмі у період із 01.01.2023 до дати ухвалення рішення у відповідності до договору з розподілу (передачі) електричної енергії від 28.10.2021 № 102-Т, шляхом застосування тарифів для 1 класу напруги.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у відносинах із відповідачем є субспоживачем, електроустановки якого приєднані до мереж основного споживача (фізичної особи-підприємця Шолох В.В.), який, у свою чергу, отримує електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності за 1 класом напруги.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 21.01.2026 (суддя Лозинська І. В.) у справі № 906/1205/25 відмовлено в задоволенні позову.

2.2. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою 02.04.2026 (колегія суддів: Бучинська Г. Б., Філіпова Т. Л., Василишин А. Р.) рішення місцевого господарського суду скасував та ухвалив нове рішення про задоволення позову.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі АТ "Житомиробленерго", з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2026, а рішення Господарського суду Житомирської області від 21.01.2026 у цій справі залишити без змін.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1.1. Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.1.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, зокрема:
- від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, від 19.05.2020 у справі № 910/9167/19, від 10.06.2019 у справі № 920/201/19 та від 30.01.2025 у справі № 906/1153/23 (щодо вільного волевиявлення сторін в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору);
- від 02.10.2020 у справі № 920/915/19 та від 30.01.2025 у справі № 906/1153/23 (щодо обов`язковості для сторін умов договору);
- від 07.03.2023 у справі № 913/864/21 (щодо ефективності обраного позивачем способу захисту;
- від 19.02.2024 № 567/3/22 (щодо встановлення недійсності та нікчемності правочинів).

4.1.3. Скаржник зауважує, що згідно з умовами укладеного договору позивач є користувачем технологічних електричних мереж основного споживача за відповідну плату, а тому АТ "Житомиробленерго", як користувач мереж основного споживача, отже фактично та юридично має межу з відповідачем. При цьому, суд апеляційної інстанції не врахував, що саме на підставі положень діючого договору, відповідач (Оператор системи розподілу) і застосовує тариф для позивача (споживача), який відноситься до ІІ класу напруги.

4.1.4. Оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції з підстави, передбаченої у пункті 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник із посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 цього кодексу зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази.

4.2. Доводи інших учасників справи 
4.2.1. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Фірма Естрелла" просило Суд залишити оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись, зокрема, на дотримання апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5.1. Суди попередніх інстанцій встановили, що 28.10.2021 між ТОВ "Фірма Естрелла" (споживач) та АТ "Житомиробленерго" (оператор системи) укладений договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № 102-Т (далі - договір №102-Т), за умовами пункту 1.1 якого цей договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам як послуги оператора системи. Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком № 1 до цього договору.
5.2. Згідно з пунктом 1.2 договору № 102-Т його умови розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 та є однаковими для всіх споживачів.
5.3. За змістом пункту 2.1 договору № 102-Т оператор системи надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309, та Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу за об`єктом споживача, який є додатком № 2 до цього договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних оператора системи.
5.4. Відповідно до розділу 5 договору № 102-Т ціною договору є вартість послуг із розподілу (передачі) електричної енергії на об`єкт (об`єкти) споживача, зазначені у Паспорті точки (точок) розподілу за об`єктом споживача. Тариф (ціна) на послугу з розподілу (передачі) електричної енергії та терміни оплати послуги зазначаються у додатку №4 до договору.
5.5. За умовами пункту 11.1 договору № 102-Т він набирає чинності з дня приєднання споживача до його умов і діє протягом 1 року, якщо інший термін не зазначено в заяві-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
5.6. Відповідно до пунктів 12.1, 12.2 договору № 102-Т, інші умови можуть бути узгоджені сторонами в додатках до цього договору, які є невід`ємними частинами цього договору. Усі додатки, зміни та доповнення до цього договору оформлюються сторонами письмово в паперовій формі, підписуються уповноваженими особами обох сторін.
5.7. Розбіжності щодо застосування тарифів вирішуються НКРЕКП (пункт 12.7 договору № 102-Т).
5.8. Згідно з пунктом 12.8 договору № 102-Т невід`ємною частиною договору є, зокрема, додатки:
1) № 1 "Заява-приєднання";
2) № 2 "Паспорт точки (точок) розподілу (передачі) електричної енергії";
3) № 3.1 "Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії, що використовується на об`єктах споживача";
4) № 4 "Порядок розрахунків" зі зразком звіту про покази засобів обліку. Звіт про покази засобів обліку надається споживачем щомісячно;
5) № 6 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" тощо.

5.9. Суди встановили, зокрема, що згідно з додатком № 2 до договору №102-Т ("Паспорт точки (точок) розподілу (передачі) електричної енергії"), ступінь напруги приєднання об`єктів позивача становить 100/10 кВ.

5.10. Відповідно до додатку № 3.1 до договору № 102-Т ("Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії, що використовується на об`єктах споживача") ступінь напруги приєднання на об`єктах позивача становить 110/10 кВт із 1 класом напруги.

5.11. За умовами додаткової угоди № 1-К, укладеної 11.08.2023 між ТОВ "Фірма Естрелла" та АТ "Житомиробленерго" сторони домовилися внести зміни до договору № 102-Т, зокрема:
- додаток № 3.1 до договору - "Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії, що використовується на об`єктах споживача" замінити додатком № 3 до договору - "Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії (місце та дата встановлення, тип, покази, дані щодо повірки, відповідальний за збереження тощо)";
- додаток № 2 "Паспорт точки (точок) розподілу / передачі електричної енергії" замінити додатком № 2 "Паспорт точки (точок) розподілу / передачі електричної енергії" в новій редакції.

5.12. Згідно з додатком № 3 до договору №102-Т (у редакції додаткової угоди від 11.08.2023) рівень напруги ТКО на об`єктах позивача становить 10 кВт з ІІ класом напруги.

5.13. За змістом пункту 2 додатку № 6.1 до договору № 102-Т ("Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін") межа розподілу балансової належності електромереж встановлюється між основним споживачем (ФОП Шолохом В. В.) і оператором системи (АТ "Житомиробленерго"): на виході проводу з натяжного затискача портальної відтяжної гірлянди ізоляторів 1 с. ш. 110 кB п/с ЗВХ з ПЛ-110 кВ п/с ЗВА та 2 с. ш. 110 кВ п/с ЗВХ з ПЛ-110 кВ п/с Житомирська. Межа розподілу балансової відповідальності між основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) та споживачем (позивач): на відпайках секційних шин ЗРУ-10 кВ п/с ЗХВ в сторону ком. №26, №37 (пункт 3 додатку №6.1 до договору № 102-Т).

5.14. Також судами встановлено, що 15.06.2020 між ФОП Шолох В. В. та АТ "Житомиробленерго" укладений договір про спільне використання технологічних електричних мереж із додатками (далі - договір від 15.06.2020), за умовами якого ФОП Шолох В. В. зобов`язався забезпечити технічну можливість доставки електричної енергії іншим споживачам, яким відповідач забезпечує розподіл електричної енергії.

5.15. У додатку № 8 до договору від 15.06.2020, зазначено, зокрема, що ТОВ "Фірма Естрелла" є субспоживачем основного споживача і приєднаний до його мереж із 1 класом напруги.

5.16. Згідно з постановою НКРЕКП (Регулятор) від 21.12.2022 № 1797 "Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ "Житомиробленерго" із застосуванням стимулюючого регулювання" (оприлюднена 22.12.2022), відповідачу встановлено з 01 січня 2023 року до 31 березня 2023 року (включно) тарифи на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії на рівні:
- для першого класу напруги 271,70 грн/МВт·год (без урахування ПДВ);
- для другого класу напруги 1432,11 грн/МВт·год (без урахування ПДВ).

5.17. Суди також встановили, що АТ "Житомиробленерго" з січня 2023 року виставляє ТОВ "Фірма Естрелла", як споживачу рахунки за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії за тарифами, встановленими для споживачів ІІ класу напруги.

5.18. Вважаючи неправомірними дії АТ "Житомиробленерго" щодо нарахування вартості послуги з розподілу електричної енергії за ІІ класом напруги з січня 2023 року ТОВ "Фірма Естрелла" і звернулося до суду з цим позовом.

5.18. Відповідно до умов договору № 102-Т, укладеного між АТ "Житомиробленерго" та Фірмою, а також умов договору від 15.06.2020, укладеного між ФОП Шолохом В. В. та ТОВ "Фірма Естрелла", у позивача з відповідачем (оператором системи) безпосередньо відсутня межа балансової належності. Зокрема, у зв`язку з тим, що відповідач здійснює розподіл електричної енергії позивачу через мережі ФОП Шолоха В. В., якому, у свою чергу, здійснює її розподіл відповідач на межі балансової належності за 1 класом напруги.

5.19. Суд апеляційної інстанції також встановив, що відповідачем здійснювався перерахунок вартості послуг із розподілу електричної енергії, про що свідчить відповідний лист АТ "Житомиробленерго" від 30.09.2025 № 012/32476, адресований постачальнику електричної енергії, з яким у ТОВ "Фірма Естрелла" укладений договір та акт коригування до акта компенсації послуг з розподілу електричної енергії за період із 01.01.2023 до 31.08.2025 року, у якому за цей період відповідачем застосований тариф для 1 класу напруги, на підставі якого постачальник зробив коригування компенсації вартості послуги розподілу електроенергії за вказаний період.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

7.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

7.4. Самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

7.5. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

7.6. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

7.7. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

7.8. У вирішенні доводів касаційної скарги Суд враховує, що причиною звернення до суду з цим позовом є неправомірні, на думку ТОВ "Фірма Естрелла", дії АТ "Житомиробленерго" щодо нарахування вартості послуги з розподілу електричної енергії за другим класом напруги, оскільки, як вважає позивач, він належить до споживачів першого класу напруги.

7.9. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивач, будучи субспоживачем електричної енергії, дійсно отримує електричну енергію через мережі основного споживача, який приєднаний до мереж оператора системи розподілу за 1 класом напруги, однак, за висновком суду, вирішальним для визначення умов розрахунків між сторонами є зміст укладеного між ними договору.

7.10. За висновком суду, додатковою угодою 11.08.2023 № 1-К до договору № 102-Т сторони погодили зміну додатку до договору, відповідно до якої об`єкти позивача віднесено до ІІ класу напруги і яка, станом на час вирішення спору, є чинною, не визнана недійсною.

7.11. З огляду на наведене, посилаючися на презумпцію правомірності правочину, передбачену статтею 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до позивача тарифу для споживачів 1 класу напруги та відмовив у задоволенні позовних вимог.

7.12. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції мотивував свої висновки тим, що питання нормативної регламентації критеріїв для визначення класу напруги врегульовано у Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 05.10.2018 № 1175, зі змінами та доповненнями. Єдиним критерієм для визначення класу напруги є межа балансової належності з оператором системи, а будь-які інші характеристики мереж / підключення підприємства не можуть бути основою для визначення класу напруги. 

7.13. Суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є додатком № 2 до договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 15.06.2020, межа балансової належності між власником мереж (ФОП Шолохом В. В.) та оператором системи розподілу (АТ "Житомиробленерго") встановлюється на виході проводу з натяжного затискача портальної відтяжної гірлянди ізоляторів 1 с.ш 110 кB п/с ЗВХ з ПЛ-110 кВ п/с ЗВА та 2 с.ш. 110 кВ п/с ЗВХ з ПЛ-110 кВ п/с Житомирська. Поряд із цим, відповідно до акта розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін спору, що є додатком до договору № 102-Т, межа балансової належності електромереж між оператором системи та основним споживачем (ФОП Шолохом В. В.) визначена на тому ж рівні - у точці приєднання до мереж 110 кВ. При цьому, договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 28.10.2021 № 102-Т не передбачено межі балансової належності у Фірми з АТ "Житомиробленерго" (оператором системи) безпосередньо.

7.14. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що дії відповідача щодо нарахування позивачу вартості послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням тарифів для другого класу, у даному випадку, є неправомірними і недобросовісними, оскільки наведені вище обставини, підтверджують відсутність між позивачем та відповідачем межі балансової належності. Тобто позивач є споживачем, який не отримує електричну енергію від оператора системи розподілу безпосередньо, а є субспоживачем, що, зокрема, отримує електроенергію від споживача, що є власником мереж, який, у свою чергу, отримує електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності за 1 класом напруги.

7.15. Із посиланням на висновки, які викладені у постановах Верховного Суду у справах № 910/8823/22 та № 906/474/24, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача щодо неправомірності дій відповідача з нарахування тарифу за послуги з розподілу енергії за II (другим) класом напруги та дійшов висновку про необхідність зобов`язання АТ "Житомиробленерго" здійснити перерахунок вартості наданої послуги з розподілу електричної енергії Фірмі, шляхом застосування тарифів для першого класу напруги.

7.16. Також суд апеляційної інстанції відхилив доводи Товариства з посиланням на додаток № 3 до договору, який укладений між сторонами спору, шляхом підписання додаткової угоди від 11.08.2023 № 1-К (у якому сторонами погоджено віднесення об`єктів позивача за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 1/154 саме до ІІ класу напруги).

7.17. В цій частині суд мотивував свої висновки тим, що зміна умов договору в частині визначення класу напруги, шляхом укладення додаткової угоди, яка фактично встановлює для позивача інші умови розрахунків порівняно з іншими споживачами за аналогічних технічних характеристик приєднання та не відображає фактичні витрати оператора системи на доставку електроенергії в точку підключення, суперечить вимогам частини другої статті 633 ЦК України а також правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, встановленим законодавством у сфері енергетики.

7.18. За висновком суду, умови означеної додаткової угоди є дискримінаційними для позивача в порівнянні з іншими споживачами відповідача за аналогічних технічних умов приєднання, а також не відповідають фактичному технічному стану приєднання електроустановок споживача, а тому в цій частині є нікчемними та не можуть бути покладені в основу визначення класу напруги позивача і, відповідно, застосування тарифу.

7.19. Крім того, за висновком апеляційного господарського суду, наявні у матеріалах справи лист відповідача та акт коригування від 30.09.2025 додатково підтверджують відсутність узгодженого між сторонами підходу до визначення класу напруги та непослідовність дій відповідача у спірних відносинах.

7.20. Предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог.

7.21. Згідно зі встановленими судами попередніх інстанцій обставинами і визначеними відповідно до них правовідносинами вбачається, що предметом позову є вимога споживача про визнання у нього права на розрахунок вартості та оплату послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за тарифом для споживача електричної енергії 1 класу напруги та відповідно, відсутнім права у Оператора систем розподілу права на розрахунок вартості послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за тарифом для 2 класу напруги, а також зобов`язання Оператора здійснити перерахунок вартості наданої послуги з розподілу електричної енергії, шляхом застосування тарифів для 1 класу напруги. Спірні відносини сторін, врегульовано умовами укладеного між ними договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 28.10.2021 № 102-Т.

7.22. Оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції скаржник, зокрема, зазначає, заявлені позивачем вимоги у сукупності із встановленими фактичними обставинами спору не можуть розглядатися без урахування умов додатку № 3 до договору № 102-Т у редакції додаткової угоди від 11.08.2023 у якому рівень напруги ТКО на об`єктах позивача становить 10 кВт з 2 класом напруги, а тому, за твердженням скаржника, виходячи із положень статей 3, 204, 525, 526, 629, 640, 651 ЦК України, у вирішенні цього спору, першочергово має бути враховано, що виконання саме цих умов договору № 102-Т є обов`язковим для сторін спору.

7.23. В обґрунтування доводів касаційної скарги АТ "Житомиробленерго" посилається, зокрема, на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, які наведені у пункті 4.1.2. цієї постанови.

7.24. У контексті доводів касаційної скарги колегія суддів враховує та зазначає, що правовідносини сторін спору виникли у сфері роздрібного ринку електричної енергії, у яких відповідач є оператором системи розподілу, а позивач - субспоживачем електричної енергії (споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача).

7.25. Судами попередніх інстанцій встановлено, що правовідносини безпосередньо між позивачем та відповідачем урегульовані укладеним між ними публічним договором приєднання від 28.10.2021 № 102-Т про надання послуг з розподілу (передачі) електроенергії.

7.26. При цьому, Верховний Суд також виходить із того, що актом цивільного законодавства, у контексті предмету та підстав позову, є постанова НКРЕКП "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" від 14.03.18 № 312, якою встановлені правила щодо приєднання до публічного договору споживачів, постанова НКРЕКП від 05.10.2018 № 1175, яка у подальшому доповнена постановою НКРЕКП від 09.12.2023 № 2321 "Про внесення змін до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії" та постанова НКРЕКП від 13.08.1998 № 1052.

7.27. Зокрема, відповідно до пункту 8.1 глави 8 Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 № 1175 (далі - Порядку № 1175): "Споживачі, які отримують електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності номінальною напругою 27,5 кВт та вище, а також споживачі, приєднані до шин електростанцій (за винятком суб`єктів господарювання, що виробляють електричну енергію з альтернативних джерел, а саме з енергії сонячного випромінювання, біогазу, біомаси, енергії вітру та мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), відносяться до 1 класу напруги. Споживачі, які отримують електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності номінальною напругою нижче 27,5 кВт, відносяться до 2 класу напруги. Клас напруги встановлюється споживачу окремо за кожною межею балансової належності".

7.28. Колегія суддів також враховує, що позиція Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ) та Порядку № 1175, зокрема, про те, що: критерієм розмежування класів споживачів є ступінь напруги на межі балансової належності між мережею оператора системи розподілу та споживачем є сталою та послідовною.

7.29. Зокрема, у постановах від 10.01.2024 у справі № 910/8823/22, від 21.02.2024 у справі № 906/172/23 від 05.09.2024 у справі № 906/447/23, від 05.09.2024 у справі № 906/600/23, від 08.10.2024 у справі № 906/446/23 та від 26.05.2026 у справі № 906/504/25 (у схожих правовідносинах) Верховний Суд послідовно та неодноразово висловлював висновки про неправомірність дій, зокрема, АТ "Житомиробленерго" (відповідача) з нарахування позивачам у кожній зі справ тарифу за послуги з розподілу енергії за ІІ (другим) класом напруги, з урахуванням того, що між сторонами спору у кожній зі справ безпосередньо відсутня межа балансової належності, а в укладених договорах встановлено напругу приєднання на об`єктах позивача, що відповідає І (першому) класу напруги.

7.30. Як слідує із оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції у вирішенні цього спору врахував означені вище висновки Верховного Суду, з огляду на , що і виснував про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

7.31. Верховний Суд надаючи оцінку доводам касаційної скарги та висновкам суду апеляційної інстанції наведеним у оскаржуваній постанові зазначає та враховує, зокрема, встановлені судами фактичні обставини спору, що між позивачем та відповідачем безпосередньо відсутня межа балансової належності, у зв`язку з тим, що відповідач здійснює розподіл електричної енергії позивачу через мережі ФОП Шолоха В. В., якому у свою чергу здійснює її розподіл на межі балансової належності за 1 класом напруги.

7.32. Саме за наведеного суд апеляційної інстанції і визнав обґрунтованими доводи позивача щодо неправомірності дій відповідача з нарахування тарифу за послуги з розподілу енергії за II (другим) класом напруги та дійшов висновку про необхідність зобов`язання АТ "Житомиробленерго" здійснити перерахунок вартості наданої послуги з розподілу електричної енергії Фірмі, шляхом застосування тарифів для першого класу напруги.

7.33. Водночас, надаючи оцінку аргументам касаційної скарги щодо підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України необхідно зазначити таке.

7.31. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

7.32. Отже для розгляду касаційної скарги у межах підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України необхідно встановити, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норму права, всупереч наявним висновкам Верховного Суду щодо застосування такої норми у правовідносинах, які є подібними зі справою, яка розглядається.

7.33. Підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

7.34. Відповідно неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц та від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

7.35. Щодо доводів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду, які наведені у пункті 4.1.2. цієї постанови Суд враховуєте, що:
- у справі № 910/9167/19 предметом спору були вимоги щодо зобов`язання відповідача надати повний обсяг послуг на умовах договору про закупівлю послуг;
- у справі № 906/1153/23 вирішувався спір про визнання укладеною додаткової угоди до договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії;
- у справі № 920/201/19 вирішувався спір про визнання укладеним договору про надання послуг з розподілу електроенергії;
- у справі № 607/11746/17 спір між двома фізичними особами стосувався стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання за договором транспортного експедирування;
- у справі № 920/915/19 розглядався спір про стягнення заборгованості за договором поставки та визнання договору діючим.

7.36. Водночас цитуючи у касаційній скарзі загальні висновки Суду у означених вище справах (щодо правової природи, порядку укладення договору та його обов`язковості для сторін), скаржник не враховує, що означені вище справи та справа, що розглядається суттєво відмінні, як за предметом спору, так і за підставами заявлених позовних вимог. При цьому доводи касаційної скарги в цій частині не містять обґрунтованих аргументів щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм права та допущених судом апеляційної інстанції порушень.

7.37. Наведене свідчить про нерелевантність висновків Верховного Суду у означених скаржником справах до обставин справи, що розглядається. 

7.38. У контексті доводів касаційної скарги з посиланням на висновки, які викладені у постанові від 07.03.2023 у справі № 913/864/21 (щодо ефективності обраного позивачем захисту), колегія суддів зауважує, що висновком у означеній постанові суду касаційної інстанції є загальним, сталими та послідовним, зокрема, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

7.39. Водночас колегія суддів не може взяти до уваги доводи скаржника про те, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, не врахував висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 07.03.2023 у справі № 913/864/21, оскільки суд касаційної інстанції у цій справі висловив правову позицію щодо способу захисту порушеного права у спорі про стягнення заборгованості з оплати товару та зобов`язання вчинити дії щодо вивезення товару, а отже навів правові висновки щодо способу захисту порушеного права з огляду на предмет позову, який є відмінним від предмета позову у справі, яка розглядається.

7.39. Поряд із тим, посилаючися у касаційній скарзі на неврахування висновків, які викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22, скаржник лише цитує висновки Суду щодо правомірності правочину в силу положень статті 204 ЦК України та загальні висновки Суду щодо розмежування понять "недійсного / оспорюваного правочину" та "нікчемного правочину, який не створює юридичних наслідків", однак не враховує дійсний зміст висновків Суду у означеній постанові, зокрема, про те, що належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди, оскільки судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

7.40. При цьому скаржник залишає поза увагою, що наведена вище справа № 567/3/22 є суттєво відмінною, зі справою, що розглядається, як за предметом спору, так і за підставами заявлених позовних вимог. Крім того, скаржник не враховує, що у наведеній постанові містяться також висновки про необхідність застосування статті 3 ЦК України під час надання оцінки діям / поведінці сторін правочину з позиції дотримання принципу добросовісності, який не може бути обмежений певною сферою.

7.41. Колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц наголосила на тому, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ та з огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин справ, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі.

7.42. Водночас зацитовані скаржником в касаційній скарзі правові висновки Верховного Суду щодо способів судового захисту, правомірності правочину та висновки щодо розмежування понять "недійсного" та "нікчемного" правочинів є загальними вимогами процесуального та матеріального законодавства, тобто, певним алгоритмом дій суду та мають бути дотримані судами при розгляді будь-якого судового спору. Однак у кожній з наведених справ, які переглядались Верховним Судом, ці норми та принципи застосовані з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів в межах конкретного предмету доказування.

7.43. Поряд із тим, скаржник звертаючися з касаційною скаргою, обґрунтованою підставою оскарження, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, хоч і посилався на висновки Верховного Суду, однак не врахував, що відповідні постанови не були ухвалені у подібних відносинах. Тобто важливим було довести, що суд не врахував, що відповідні норми матеріального або процесуального права саме у подібних відносинах застосовуються інакше і на цьому вже акцентував увагу Верховний Суд. Саме виконання зазначених вимог надає Верховному Суду повноваження у межах приписів 300 ГПК України для перегляду судових рішень.

7.44. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

7.45. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі 906/1205/25 (у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України) на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

7.46. Стосовно підстави касаційного оскарження, визначеної відповідачем з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України в його взаємозв`язку з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, Суд зазначає таке.

7.47. Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

7.48. Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

7.49. Така правова позиція є послідовною та сталою, і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах: від 20.05.2021 у справі № 905/1751/19; від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19, від 02.12.2021 у справі № 922/3363/20, від 16.12.2021 у справі № 910/18264/20; від 13.01.2022 у справі № 922/2447/21.

7.50. Проте, як вже зазначалося вище, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку не отримала свого підтвердження.

7.51. Посилання скаржника на справу № 910/14837/23 Суд вважає необґрунтованими, оскільки судове рішення у цій справі не містить будь-яких преюдиціальних висновків для та не має впливу на вирішення цього спору. Постановлена судом у справі № 910/14837/23 ухвала про залишення позову АТ "Житомиробленерго" без розгляду лише констатує процесуальну дію суду у зв`язку з першою неявкою представника та втратою інтересу до розгляду справи.

7.52. Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті повноти оцінки доказів та встановлення обставин справи підлягають відхиленню як такі, що зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин.

7.53. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

7.54. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

8.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

8.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України - необхідно закрити, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України - залишити без задоволення.

9. Судові витрати

9.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 906/1205/25 з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 906/1205/25 з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 906/1205/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова