ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/16889/26
категорія 111020200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Липи В.А.,
при секретарі судового засідання Ковальчук В.Ю.,
за участю: представника позивача Волинця Б.О.,
відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за заявою Головного управління ДПС у Житомирській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, 
встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Головне управління ДПС у Житомирській області із заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна.
Заява мотивована відмовою у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, що стало підставою для винесення рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.
Ухвалою від 01.05.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та призначено її до судового розгляду на 10:00 04.05.2026 року.
Ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на заяву до 09:00 04.05.2026.
Учасники справи повідомлені про дату, час та місце судового розгляду заяви відповідно до вимог процесуального законодавства.
Відповідач у строк, встановлений в ухвалі суду, відзив на заяву не подала, натомість через відділ документального забезпечення подала письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні заяви. 
У судовому засіданні сторони підтримали свої позиції та надали додаткові пояснення щодо предмету розгляду.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, дослідивши норми матеріального та процесуального права, встановив таке.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу Головного управління ДПС у Житомирській області від 24.04.2026 року № 1001-п «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 », на підставі направлень від 27.04.2026 року № 1837, 1838 заступником начальника відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Житомирській області Петкевічусом Андрієм Антанасом та головним державним інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Житомирській області Хурцилава Гогою Гелайовичем 29.04.2026 було здійснено вихід за місцем фактичного здійснення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , (магазин-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») для проведення фактичної перевірки.
Продавець ОСОБА_2 , яка на момент проведення контрольно- розрахункової операції здійснювала розрахунки з покупцями 29.04.2026 о 15:20, після пред`явлення службових посвідчень посадовими особами ДПС у Житомирській області, попередньо зв`язавшись по телефону з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та повідомивши про проведення фактичної перевірки, відмовилась від отримання наказу на проведення фактичної перевірки, від ознайомлення під розписку з направленнями на проведення фактичної перевірки та допуску посадових осіб Головного управління ДПС у Житомирській області до проведення перевірки. Причину відмови у допуску до перевірки ОСОБА_1 , по телефону, аргументувала тим, що забороняє найманим працівникам приймати участь у перевірці, ознайомлюватись та підписувати будь-які документи без її присутності.
Враховуючи дії продавця ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , посадовими особами ГУ ДПС у Житомирській області 29.04.2026 складено Акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 29.04.2026 №441/06/30/67/08/3090022565.
На підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України ГУ ДПС у Житомирській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків у зв`язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.
На підставі зазначеного рішення контролюючий орган звернувся до суду із даною заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини, що склалися у справі, є Податковий кодекс України.
Відповідно до пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний, зокрема, не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи; допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.
Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Нормами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня. Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені у статті 94 Податкового кодексу України.
У разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України визначено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Відповідно до пункту 94.5 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути повним або умовним.
Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.
Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.
Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується, зокрема, така обставина: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Відповідно до пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.
Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті. Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Арешт майна може бути повним або умовним (пункти 94.3, 94.4, 94.5 статті 94 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
При цьому, строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.
Отже, однією із підстав для застосування адміністративного арешту майна є відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття рішення про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту майна платника податків Головне управління ДПС у Житомирській області зазначило саме відмову платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної або фактичної перевірки.
Під час розгляду заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків адміністративний суд здійснює оцінку обґрунтованості рішення контролюючого органу щодо адміністративного арешту майна платника податків шляхом перевірки наявності підстав для прийняття відповідного рішення та правильності юридичної кваліфікації дій платника податків, які стали підставою для прийняття такого рішення.
Так, Головне управління ДПС у Житомирській області як контролюючий орган та територіальний орган ДПС, в якому ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку платників податків, здійснюючи податковий контроль та виконуючи функції, передбачені статтею 19-1 Податкового кодексу України, відповідно до статей 75-81 Податкового кодексу України мав право на проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця. При цьому, умови, визначені пунктом 81.1 статті 81 ПК України для початку проведення перевірки, податковим органом були дотримані, доказів порушення процедури призначення або початку перевірки матеріали справи не містять.
Незважаючи на це, посадових осіб контролюючого органу не було допущено до проведення перевірки, про що складено відповідний акт від 29.04.2026 року.
Відповідно до матеріалів справи та пояснень учасників справи, продавець ОСОБА_2 , яка на момент проведення контрольно- розрахункової операції здійснювала розрахунки з покупцями 29.04.2026 о 15:20, після пред`явлення службових посвідчень посадовими особами ДПС у Житомирській області, попередньо зв`язавшись по телефону з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та повідомивши про проведення фактичної перевірки, відмовилась від отримання наказу на проведення фактичної перевірки, від ознайомлення під розписку з направленнями на проведення фактичної перевірки та допуску посадових осіб Головного управління ДПС у Житомирській області до проведення перевірки.
Отже, через відмову продавця від допуску до проведення перевірки без участі фізичної особи-підприємця, уповноважені посадові особи відповідача, які прибули на місце фактичного здійснення господарської діяльності, не реалізували наявні в них повноваження, що є свідченням фактичної відмови в допуску до проведення перевірки.
Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна може бути застосовано у разі відмови платника податків від проведення документальної перевірки або від допуску посадових осіб контролюючого органу за наявності законних підстав для її проведення.
У контексті цієї норми «наявність законних підстав» означає існування чинного рішення про призначення перевірки та дотримання контролюючим органом встановленої законом процедури її початку. До моменту визнання відповідного наказу протиправним та його скасування у встановленому законом порядку він породжує правові наслідки та підлягає виконанню.
Сам по собі факт незгоди платника податків із рішенням контролюючого органу та його оскарження не є передбаченою законом підставою для недопуску до перевірки. Обираючи шлях недопуску, платник податків діє на власний процесуальний ризик, оскільки закон прямо пов`язує таку поведінку з можливістю застосування адміністративного арешту майна.
Арешт майна відповідно до статті 94 Податкового кодексу України є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків. Такий захід має тимчасовий та забезпечувальний характер, не є видом юридичної відповідальності та спрямований на недопущення блокування здійснення податкового контролю.
Суд також враховує, що механізм адміністративного арешту майна передбачає судовий контроль за його застосуванням, що забезпечує баланс між публічним інтересом у здійсненні податкового контролю та правами платника податків.
З огляду на встановлений факт недопуску посадових осіб контролюючого органу до фактичної перевірки за відсутності судового рішення про зупинення дії наказу чи заборону її проведення, суд доходить висновку, що у податкового органу виникли передбачені підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України підстави для застосування умовного адміністративного арешту майна.
З огляду на наведене, відповідач ФОП ОСОБА_1 , з урахуванням вимог пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України, вважається такою, що відмовилась допускати уповноважених посадових осіб позивача до перевірки, яка призначена за наявності законних підстав для її проведення, тому позивач обґрунтовано застосував умовний адміністративний арешт майна ФОП ОСОБА_1 .
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Відтак рішення керівника контролюючого органу від 30.04.2026 року про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованим, а заява податкового органу про його підтвердження підлягає задоволенню.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.
Частиною 8 статті 283 КАС України встановлено, що рішення суду у справах, визначених пунктами 1-4, 7 цієї статті, підлягає негайному виконанню.
У відповідності до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Отже, сплачений заявником при зверненні до суду судовий збір з відповідача не стягується.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 283 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

вирішив:
Заяву Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/ЄДРПОУ: 44096781) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна задовольнити.
Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 30.04.2026 року про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Рішення суду підлягає негайному виконанню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення. Подання апеляційної скарги на рішення суду не перешкоджає його виконанню.

Суддя В.А. Липа

05.05.26