ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/8200/24
Номер провадження 22-ц/818/1767/26
22-ц/818/1969/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року та додаткове рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2025 року в складі судді Гримайло А.М. по справі № 642/8200/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та зміну черговості у спадкуванні, - 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та зміну черговості у спадкуванні.
Позовна заява мотивована тим, що влітку 1999 року вона познайомилась з ОСОБА_5 , з яким у них склалися близькі стосунки, вони стали мешкати разом однією сім`єю, мали спільний бюджет, придбали предмети домашнього побуту. Здебільшого вони проживали на орендованих квартирах, тому значних покупок не робили, проте здійснили косметичний ремонт за спільні кошти. ОСОБА_5 опікувався нею, давав поради, підтримував у різних життєвих обставинах, вона за потреби забезпечувала його матеріально, прибирала та готувала, створювала затишок. Вказала, що коли ОСОБА_5 захворів, вона одна доглядала його, викликала лікарів, придбавала ліки. Особливо він потребував її допомоги у жовтні-листопаді 2022 року, коли у зв`язку з опіком правої руки ІІІ ступеня тривалий час знаходився на лікуванні в КНП « Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги». Крім того, саме вона доглядала бабу ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , яка мешкала з ними останні роки, хворіла та потребувала допомоги та догляду, та яку вони разом з ОСОБА_5 поховали. Їх спільне з ОСОБА_5 життя тривало протягом 25 років.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 раптово помер.
Зазначила, що вона поховала ОСОБА_5 за допомогою його родичів, після чого залишилась проживати у квартирі АДРЕСА_1 .
Вказана квартира зареєстрована на праві спільної часткової власності по 1/4 частці кожному за: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її спадкоємцями за законом першої черги, що прийняли спадщину фактично, були її мати ОСОБА_6 та син ОСОБА_5 по 1/8 частині кожний. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , належну йому частку квартири фактично успадкувала його мати ОСОБА_6 , а також дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_3 , по 1/12 частки кожній. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , її спадкоємцями в порядку представлення є ОСОБА_5 (син ОСОБА_7 ) та ОСОБА_3 (дочка ОСОБА_8 ), по 11/48 часток кожний. Таким чином, фактично ОСОБА_5 за законом стало належати 29/48 часток квартири, інші частки квартири - 15/48 та 1/12 мають спадкувати відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Крім того, до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 входить житловий будинок АДРЕСА_2 , а також право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря», яке знаходиться у с. Плисове Лозівського району Харківської області, розміром 6,70 умовних кадастрових гектарів.
На спадщину після смерті ОСОБА_5 претендує його тітка по лінії батька ОСОБА_2 , яка звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк.
Вважала, що вона є спадкоємицею за законом четвертої черги, оскільки проживала зі спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Також наявні підстави для зміни черговості та надання їй права на спадкування разом із спадкоємицею третьої черги.
Просила, з урахуванням уточнень, встановити факт її постійного проживання з ОСОБА_5 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом 25 років до відкриття спадщини, у тому числі у період з 01 січня 2004 року - набуття чинності новим ЦК України, так і після того, до моменту смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також змінити черговість у спадкуванні та надати їй право на спадкування майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 разом зі спадкоємицею третьої черги за законом ОСОБА_2 
19 лютого 2025 року представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Мойсюк А. М. надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що норми чинних СК і ЦК України не розповсюджуються на встановлення факту спільного проживання однією сім`єю до 2004 року. Посилався на недоведеність позивачкою факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що між ними склались та мали місце протягом значного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю: спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим, оскільки наявність лише документів, пов`язаних зі смертю та захороненням спадкодавця, не є доказом перебування з ним у фактичних шлюбних відносинах. Крім того, відсутні підстави для зміни черговості у спадкуванні, оскільки позивачкою не було вказано, що спадкодавець ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані, та не надано жодних доказів на підтвердження такого його стану, а також щодо здійснення нею опіки над ним, надання йому матеріального забезпечення та допомоги.
Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року. До вказаної дати відповідний факт встановленню не підлягає, оскільки положення КпШС України не містили норми про спільне проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Також відсутні підстави для зміни черговості у спадкуванні, оскільки позивачкою не доведено перебування спадкодавця у безпорадному стані та здійснення нею тривалий час опіки над ним і надання йому допомоги і утримання.
07 листопада 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Мойсюк А.М. подав заяву про розподіл судових витрат, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивачки понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 13 січня 2025 року було укладено договір про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Мойсюком А.М., до якого 29 січня 2025 року укладено додаткову угоду, якими узгоджено фіксовану вартість послуг адвоката у розмірі 20 000,00 грн.
18 листопада 2025 року від представника позивачки адвоката Шесточенко Т.І. надійшли заперечення на вказану заяву, в яких вона зазначила, що у заяві не вказано відповідача ОСОБА_4 і не направлено їй копію заяви, товарний чек від 07 листопада 2025 року викликає сумніви, розмір судових витрат не був співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою.
Додатковим рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2025 року заяву представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Мойсюка А.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Додаткове рішення мотивоване тим, що у задоволенні позову відмовлено, тож з урахуванням категорії справи, тривалості її розгляду, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих відповідачці послуг адвокатом, змісту поданих документів, принципів розумності і співмірності судових витрат, їх реальності, дійсності та необхідності, справедливим буде стягнення з позивачки у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідачки 20 000,00 грн.
На вказані судові рішення представник ОСОБА_1 адвокат Шесточенко Т.І. через систему «Електронний суд» 05 грудня 2025 року та 18 грудня 2025 року подала апеляційні скарги, в яких просила рішення суду - скасувати в частині встановлення юридичного факту та ухвалити нове рішення, яким у цій частині позовні вимоги задовольнити; додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про розподіл судових витрат відмовити.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд не надав належної оцінки письмовим доказам на підтвердження того, що відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мали всі ознаки сім`ї. На підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_5 позивачкою було надано копії поштових конвертів на адресу постійного проживання ОСОБА_5 , копію декларації на надання медичної допомоги ОСОБА_1 за адресою постійного проживання ОСОБА_5 , копії договору замовлення № 656 від 13 червня 2024 року, акту від 13 червня 2024 року КП «Ритуал» ХМР, де замовником поховання ОСОБА_5 зазначено ОСОБА_1 , копію гарантійного талону на пральну машину від 29 грудня 2018 року, у якому покупцем зазначено ОСОБА_1 , а підпис покупця зробив ОСОБА_5 . Той факт, що ОСОБА_5 у жовтні 2022 року отримав опік руки ІІІ ступеня, потребував сторонньої допомоги, яку надавала ОСОБА_1 , підтверджено випискою з медичної карти хворого про знаходження на стаціонарному лікуванні з 14 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року. Невдовзі до смерті баби ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , догляд за нею здійснювала саме ОСОБА_1 як член родини. Всі допитані в судовому засіданні свідки підтвердили вказані факти. Щодо додаткового рішення зазначила, що зобов`язання між адвокатом і клієнтом не є обов`язковими для суду у контексті розподілу судових витрат. В акті виконаних робіт не зазначено перелік документів, складених представником відповідачки, відомості про кількість засідань тощо. Відповідачка не прийняла її пропозицію щодо мирного врегулювання спору. 
19 січня 2026 року представник ОСОБА_9 адвокат Мойсюк А.М. через систему «Електронний суд» подав відзив, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду відмовити у повному обсязі, рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року залишити без змін, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Відзив мотивовано тим, що судом було повно та всебічно досліджено всі надані позивачкою докази та кожному надано відповідну оцінку, зокрема і поясненням свідків. Надані позивачкою документи не містили інформації щодо предмета доказування. Позивачкою не було надано жодних доказів на підтвердження ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, тому відсутні підстави для встановлення факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_5 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Надані ОСОБА_1 копії поштових конвертів, декларації на надання медичної допомоги та гарантійного талону на пральну машину жодним чином не можуть підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, адже копії поштових конвертів не містять дат або інших необхідних відомостей, у декларації на надання медичної допомоги адреса місця проживання записується зі слів пацієнта, а відтак там може бути зазначена будь-яка адреса, а також, відсутні будь-які докази, що підпис на гарантійному талоні на пральну машину належить саме ОСОБА_5 . Копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 і копії накладних та договору на поховання є неналежними доказами, оскільки ці документи не підтверджують факт перебування позивачки у фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим. Виписка з медичної картки ОСОБА_5 підтверджує лише факт лікування останнього та жодним чином не може підтвердити факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_5 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також відсутні докази, які б могли підтвердити період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були зареєстровані за різними адресами. Судові витрати, які відповідачка понесла у зв`язку із розглядом справи, становлять 20 000,00 грн, докази чого будуть надані у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 18 червня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_4 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 210, т. 2), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 197, т. 2);
ОСОБА_1 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 204-205, т. 2), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 193, т. 2); 
Шесточенко Тетяною Іванівною , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , отримано в електронному кабінеті 31 грудня 2025 року (а.с. 203, т. 2); 

ОСОБА_3 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 206-207, т. 2), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 196, т. 2); 
ОСОБА_2 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 208-209, т. 2), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 194, т. 2); 
Мойсюком Андрієм Миколайовичем отримано 08 січня 2026 року (а.с. 204, т. 2).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення і додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 24 вересня 1997 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , де 21 грудня 2005 року знята з реєстрації, та 01 лютого 2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проте з 05 лютого 2008 року знов зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 6-7 том 1). 
ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 8 зворот том 1).
З довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 62 від 14 липня 2009 року про склад сім`ї вбачається, що у квартирі АДРЕСА_6 , були зареєстровані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (а. с. 27 том 1).
Квартира за адресою: АДРЕСА_5 , належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , по 1/4 часині кожному, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду ХМР від 23 жовтня 2009 року (а. с. 15-17 том 1).
ОСОБА_7 , що була матір`ю ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 18, 19 том 1). Батько ОСОБА_5 - ОСОБА_12 помер ще раніше - ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 20 том 1).
Баба ОСОБА_5 та мати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 21, 24 том 1). Батько ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 22, 24 том 1).
Дядько ОСОБА_5 - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 23, 24 том 1).
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є його дочка ОСОБА_3 (а. с. 25 том 1) та дружина ОСОБА_14 (а. с. 26 том 1). 
Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 04 грудня 2007 року виконавчим комітетом Плисівської сільської ради Лозівського району Харківської області, та витягу про державну реєстрацію від 03 січня 2008 року, вбачається, що батьку ОСОБА_5 - ОСОБА_12 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_2 (а. с. 29-30 том 1).
Також згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 квітня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Даниленко Н. В., ОСОБА_5 є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_12 права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря», яке знаходиться у с. Плисове Лозівського району Харківської області, розміром 6,70 умовних кадастрових гектарів (а. с. 31 том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а. с. 12 том 1).
Організацію поховання ОСОБА_5 та сплату проведених ритуальних послуг здійснила ОСОБА_1 , що підтверджується договором-замовленням № 656 від 13 червня 2024 року, актом від 13 червня 2024 року КП «Ритуал» ХМР (а. с. 13-14 том 1).
На підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_5 ОСОБА_1 надано копії поштових конвертів, адресованих їй на адресу місця реєстрації ОСОБА_5 : АДРЕСА_5 (а.с. 9-10 том 1), копію її декларації на надання медичної допомоги, де як фактична адреса її проживання також зазначена вищевказана адреса, а також вказано ОСОБА_15 як її довірену особу (а.с. 11 том 1), копію гарантійного талону на пральну машину від 29 грудня 2018 року (а.с. 222-223 том 1), в якому покупцем зазначено ОСОБА_1 , а також виписку з медичної картки хворого ОСОБА_5 про знаходження на стаціонарному лікуванні з 14 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року у зв`язку з опіком руки (а.с. 224-225 том 1).
11 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Другої Харківської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 200 том 1).
Як вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11 липня 2024 року Другою Харківською міською нотаріальною конторою до Спадкового реєстру заведено спадкову справу № 72693693 (№ 232/2024) після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 28, 206 том 1).
Листом Другої Харківської міської нотаріальної контори ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем (а. с. 51, 209 том 1). 
З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 06 серпня 2024 року ОСОБА_2 , яка є рідною тіткою спадкодавця, звернулася до Другої Харківської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а. с. 201 том 1).
Листом Другої Харківської міської нотаріальної контори від 30 січня 2025 року ОСОБА_2 також відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем (а. с. 51, 210 том 1). 
У березні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_12 та ОСОБА_5 (а.с. 212-213 том 1). Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 11 листопада 2025 року у справі № 644/1253/25 заяву ОСОБА_2 задоволено, встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , і є рідною тіткою ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . На вказане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку наразі не розглянуто.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підтвердили доводи позову ОСОБА_1 щодо її спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 .
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України. 
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
При застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18), від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18), від 28 травня 2021 року у справі № 182/653/17 (провадження № 61-11815св20), від 03 квітня 2024 року у справі № 405/2419/23 (провадження № 61-1534св24).
З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21).
Належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
У постанові від 05 лютого 2020 року в справі № 712/7830/16-ц Верховний Суд зауважив, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині встановлення факту спільного проживання з померлим ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що до 01 січня 2004 року такий факт не підлягає встановленню, а щодо подальшого часу, то позивачкою не надано належних та допустимих доказів вказаного факту.
Однак з таким висновком суду колегія суддів у повній мірі не погоджується.
На підставі досліджених доказів у їх сукупності, а саме: особистих та медичних документів померлого ОСОБА_5 , що зберігаються у позивачки; її декларації з лікарем, де вказано адресу ОСОБА_5 як адресу її фактичного місця проживання та ОСОБА_5 як її довірену особу, доказів отримання нею кореспонденції за його адресою, організації нею його поховання, показань свідків, які є чіткими та не суперечать одне одному, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки та вели спільне господарство, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та з урахуванням принципу балансу вірогідностей вважає, що наявні правові підстави для встановлення такого факту.
При цьому, різна адреса реєстрації проживання чоловіка і жінки не є підставою для відмови у встановленні факту їх проживання однією сім`єю, адже згідно ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Постійне проживання особи не завжди може співпадати з місцем її реєстрації, а відтак, не є підставою для відмови у встановленні факту проживання однією сім`єю.
Разом з тим, згідно зі статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
Кодекс про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України ), який був чинним до 01 січня 2004 року, не містив норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.
Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 682/415/20 (провадження № 61-6297св21), від 11 липня 2022 року у справі № 755/6427/19 (провадження № 61-17021св21), від 18 лютого 2026 року у справі № 485/2263/24 (провадження № 61-9653св25).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як чоловіка та жінки без шлюбу у період до 01 січня 2004 року. 
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_5 не приймали, зокрема, не звертались з відповідними заявами до нотаріальної контори у передбачений законом шестимісячний строк і не проживали з померлим за однією адресою.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
У справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Зазначений висновок є усталеним у практиці Верховного Суду, викладений, зокрема, у постановах від 21 лютого 2019 року у справі № 420/2383/16-ц, від 25 вересня 2023 року у справі № 641/5425/21 та в інших.
Оскільки у даній справі встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулись лише ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , натомість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_5 не приймали, у задоволенні позову щодо останніх слід відмовити, оскільки вони не є належними відповідачами.
Отже, рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (до дня його смерті).
У частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зміну черговості спадкування рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Відповідно до ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладається на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовна вимога ОСОБА_1 про встановлення факту підлягає задоволенню, тому на її користь з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 3028,00 грн (1211,20 + 1816,80) (а.с. 48 том 1, а.с. 171 том 2).
Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення суду колегія суддів виходить з наступного.
Інтереси ОСОБА_2 у суді першої інстанції представляв адвокат Мойсюк А.М. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 13 січня 2025 року з додатковою угодою до нього від 29 січня 2025 року та ордеру АХ № 1240981 від 18 лютого 2025 року (а.с. 71 том 1, а.с. 126-127 том 2).
Додатковою угодою від 29 січня 2025 року передбачено гонорар адвоката у розмірі 20 000,00 грн, що є фіксованим і не залежить від обсягу роботи, кількості аркушів, годин роботи, які клієнт сплачує наступним чином: 6000,00 грн за ознайомлення з матеріалами справи, їх аналіз та розробку стратегії захисту по справі, сплачується одразу після підписання додаткової угоди, та 14 000,00 грн на рік за ведення справи або до винесення рішення по справі, в залежності від того, яка з наведених обставин настане раніше, - сплачується до подання першої заяви по суті спору (а.с. 127 зворот том 2).
Актом виконаних робіт від 07 листопада 2025 року ОСОБА_2 та адвокат Мойсюк А.М. підтвердили, що правова допомога за додатковою угодою від 29 січня 2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 13 січня 2025 року надана адвокатом та сплачена клієнтом у повному обсязі (а.с. 127 зворот том 2). На підтвердження оплати послуг адвоката також надано копію товарного чеку б/н від 07 листопада 2025 року на суму 20 000,00 грн (а.с. 128 том 2).
Про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн та надання доказів відповідних витрат у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник відповідачки зазначив у відзиві на позовну заяву (а.с. 70 зворот том 1).
07 листопада 2025 року, тобто у межах передбаченого вказаною нормою п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення суду, представником ОСОБА_2 подано заяву про розподіл судових витрат.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
З урахуванням складності та категорії справи (встановлення факту спільного проживання і зміна черговості спадкування), обсягу доказів, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн є завищеним, не співмірним витраченому часу та обсягу наданих послуг, що складається з подання відзиву на позов і участі у судових засіданнях.
Враховуючи, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з урахуванням обсягу та складності наданих відповідачці послуг з правничої допомоги протягом розгляду справи (справа до слухання призначалася 16 разів; слухання справи відбулося у 8 судових засіданнях), категорії справи, обсягу доказів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія вважає, що додаткове рішення суду про стягнення судових витрат слід змінити, зменшивши суму судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 20 000,00 грн до 7000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року в частині вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та зміну черговості у спадкуванні задовольнити частково.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 11 червня 2024 року.
У задоволенні позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовити.
У частині вимоги про зміну черговості у спадкуванні рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Додаткове рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2025 року змінити, зменшивши суму судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 20 000,00 грн до 7000 (сім тисячі) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина